П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 540/3695/20	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Херсон;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
04.02.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.
          
                П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді - Єщенка О.В.
                           суддів                      - Димерлія О.О.
                                                            - Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільна виробнича фірма «Нежданна» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільна виробнича фірма «Нежданна» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільна виробнича фірма «Нежданна» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 03.11.2020 року №171772 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного Дозволу не узгоджуються із положеннями ст. 1, ч. 1 ст. 60 вказаного Закону, п. 22.5 Правил дорожнього руху і під час застосування санкцій безпідставно залишено поза увагою ту обставину, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні наведених норм, перевезення подільного вантажу забороняється автомобільними дорогами, що в свою чергу виключає можливість одержати відповідний дозвіл та обставини, за яких виникла відповідальність згідно рішення контролюючого органу. Наведені обставини у сукупності, а також те, що габаритно-ваговий контроль здійснено з порушеннями установленого порядку, у тому числі без підтвердження відповідності вагового обладнання та його характеристик вимогам законодавства, свідчать про неправомірність адміністративно-господарських санкцій та наявність безумовних підстав для скасування рішення відповідача.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що згідно системного аналізу ст.ст. 1, 33, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.
З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем перевезення вантажу у власних господарських цілях, тобто позивач є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», виявлення контролюючим органом відсутності у водія перевізника спеціального дозволу на перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу є підставою для відповідальності згідно абз. 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість адміністративного позову та відсутність обставин для його задоволення у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільна виробнича фірма «Нежданна», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що за визначенням, наведеним у Законі України «Про автомобільний транспорт», послуга з перевезення пасажирів чи вантажів, вважається перевезенням пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату. При цьому, представлені на перевірку матеріали свідчили, що транспортний засіб здійснював перевезення майна (щебень) позивача з місця одержання майна у постачальника до місцезнаходження Товариства. Разом з цим, судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою те, що ключовим для застосування санкцій на підставі абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є перевезення вантажу без відповідного дозволу. Однак, за приписами п. 22.5 Правил дорожнього руху забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами, тому дозвіл на рух не видається, і відповідальність у такому випадку настає у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні встановлено порушення вагових параметрів. Апелянт вказує, що Єдиною методикою виконання вимірювань по осьових навантажень транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України. Разом з тим, вказана методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі. Наведені обставини, а також те, що в порушення п. 21 Порядку №879 праціники Укртрансбезпеки автомобіль не затримали та дозволили продовжити подальший рух, свідчать про невідповідність оспорюваної постанови критеріям обґрунтованості і правомірності, що є безумовною підставою для задоволення адміністративного позову та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 23.09.2020 року посадові особи Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у Херсонській області на 232 км. + 800 м. а/д М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ проведено рейдову перевірку транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення вантажів, зокрема проведено перевірку транспортного засобу марки DAF ETT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки WIELTON модель NW3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом здійснення габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу.
Згідно Свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 , Серії НОМЕР_4 власником транспортного засобу - вантажного автомобілю марки DAF ETT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спеціалізованого причепу WIELTON NW3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , являється ТОВ «БВФ «Нежданна».
Результати зважування зафіксовані у талоні №1030, сформованого технічними засобами габаритно-вагового контролю 23.09.2020 року о 10:49 год.
За результатами перевірки складено довідку про результати габаритно-вагового контролю від 23.09.2020 року №031911 та акт від 23.09.2020 року №043370 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким встановлено, що повна допустима маса транспортного засобу складає 40,00 т, фактична 51,35 т; допустиме осьове навантаження - 11 / 16 / 22, фактичне 4,2 / 19,700 / 27,450 т.
Також складено акт перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2020 року №250563 про фіксацію порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
З актом перевірки водій ознайомитись відмовився, про що свідчить відповідна відмітка.
Згідно матеріалів перевірки, виявлені порушення обумовлені перевищенням автомобільним перевізником встановлених габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.
На підставі матеріалів перевірки, з урахуванням розрахунку плати за проїзд від 23.09.2020 року №043370, Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову від 03.11.2020 року №171772, якою за порушення абзацу 16 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ТОВ «БВФ «Нежданна» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000 грн.
Не погоджуючись із накладенням стягнення, посилаючись на його необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Згідно із п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
За змістом п.п. 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно із п.п. 3,4, 6 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.
Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Згідно із п.п. 15-18, 20 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Згідно із п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 року №1007/1207, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.
Відповідно до п. 4 Порядку від 10.12.2013 року №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху  та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Під час вирішення спору по суті судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Разом з цим, слід зазначити, що за визначенням, наведеним у вказаній статті Закону №2344-ІІІ, документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом.
У п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, визначено, що єдиним для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами, є товарно-транспортна накладна.
Перевіривши реєстраційні документи на транспортний засіб з причіпом та товарно-транспортну документацію, судом першої інстанції вірно враховано, що позивач є власником вантажного транспорту, яким здійснено перевезення, та згідно товарно-транспортної накладної від 23.09.2020 року є замовником та одержувачем вантажу - щебень.
Отже, із здійсненням перевезення власного вантажу на автомобільній дорозі позивач виступає юридичною особою, яка здійснює перевезення вантажу за власний кошт транспортним засобом, а отже у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ являється автомобільним перевізником та суб`єктом правовідносин у сфері перевезень автомобільними дорогами.
Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в  адміністративних судах  здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх  доказів  і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає  адміністративні справи  не інакше як за  позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та  витребування доказів  з власної ініціативи.
Апеляційний суд враховує, що, аргументуючи поданий адміністративний позов, позивач, окрім того, що не являється автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», послався на необґрунтованість санкцій у зв`язку із неможливістю одержати відповідний Дозвіл в силу положень п. 22.5 Правил дорожнього руху, за присами яких не дозволяється перевезення подільного вантажу автомобільними дорогами, а також на не підтвердження Управлінням відповідності вагового обладнання та його характеристик вимогам законодавства, тобто - можливості прийняти до уваги дані габаритно-вагового контролю під час обрання виду стягнення.
Усуваючи допущені судом порушення вказаних норм адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів враховує, що підставою для видання оспорюваної постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу стали результати габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF ETT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом марки WIELTON модель NW3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , проведеного 23.09.2020 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки.
Відповідно до цих результатів вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 20 %.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Вказані положення Закону є спеціальними для автомобільного перевізника та свідчать про неможливість у спірному випадку підтвердження правомірності дій перевізника документом про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів. Натомість, ці положення визначають обов`язок перевізника одержати відповідний дозвіл.
Не дотримання вказаних правил, відповідно до приписів абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ є підставою для застосування до автомобільного перевізника , що складає 34  000 грн.
Водночас, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).
Відповідно до ч. 3 та 5 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Водночас, за правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Апеляційний суд враховує, що суттєвим значенням для визначення міри відповідальності особи у цій сфері є результати габаритно-вагового зважування транспортного засобу.
На недоведеності належними доказами правомірності розміщення вагового обладнання та його відповідності установленим стандартам зазначається позивачем як в адміністративному позові так і під час апеляційного провадження.
Отже, відповідач в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України має доводити обґрунтованість свого рішення з урахуванням обставин, що стосуються предмету доказування, а адміністративний суд на виконання положень ст. 9 КАС України має вживати усіх заходів щодо повного та об`єктивного вирішення справи, що кореспондується з приписами ст. 308 КАС України.
Згідно матеріалів адміністративної справи, 05.02.2021 року, тобто після вирішення судом першої інстанції спору у цій справі, відповідачем представлено відзив на адміністративний позов разом із матеріалами габаритно-вагового контролю, у тому числі Свідоцтво №П3314880205020, видане 10.07.2020 року ДП «КИЇВОБЛСТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ» строком до 10.07.2021 року, про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісі 030Т-AS2-PWIA, виробник: ESIT ELEKTRONIC SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD.STI.
Згідно вказаного Свідоцтва, за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ OIML R134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісі. Загальні технічні вимоги та методи випробувань за класом 2D».
В інтервалі діапазону від 500 до 1500 кг гранична допустима похибка складає +/- 50 кг; понад 1500 до 10000 кг - складає +/- 100 кг; понад 10000 до 15000 кг - складає +/- 150 кг.
Границя допустимої похибки для маси транспортного засобу, визначена під час зважування у русі (округлене до найбільшого значення, кратного ціни поділки шкали) 2% від умовного значення маси транспортного засобу.
Прилад не призначений для зважування транспортних засобів, що перевозять рідкі продукти.
Прилад придатний до застосування для визначення маси транспортного засобу упродовж проїзду транспортного засобу через вантажоприймальний пристрій приладу.
Проведена оцінка відповідності: Сертифікат відповідності VA TR 002.CB.0305-17.
Апеляційний суд враховує, що наявність в матеріалах справи вказаного Свідоцтва виключає необхідність у додатковому витребуванні у відповідача цих матеріалів відповідно до положень ст. 308 КАС України.
Перевіривши ці матеріали та відомості стосовно характеристик вагового обладнання, апеляційний суд зазначає, що вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ, враховує гранично допустимі похибки при зважуванні.
При цьому, 20 % від нормативно допустимої ваги автомобіля (40 т) складає 8 т. Згідно даних вимірювання автомобіля позивача, перевищення ваги транспортного засобу відбулось на 11,350 т.
Отже, з урахуванням максимальної похибки вимірювальної техніки ( у +/- 150 кг), є доведеним допущення позивачем перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а відповідно - і правомірність накладення штрафу згідно із абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ.
Виходячи із вказаних обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку про те, що враховані під час накладення стягнення показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, а отже відповідачем доведено своє рішення на відповідність його критерію обґрунтованості та правомірності.
У зв`язку із чим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових обставин для задоволення адміністративного позову та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Водночас, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає зміні в мотивувальній частині.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільна виробнича фірма «Нежданна» - задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2021 року - змінити, доповнивши мотивувальну частину судового рішення.
В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                             Т.М. Танасогло