ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2021 року
м. Харків
справа № 639/4085/20
провадження № 22-ц/818/1240/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,
сторони справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Струтинського Олександра Григоровича, який діє в інтересах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року, ухвалене в складі судді Труханович В.В. (повний текст рішення складений 26 жовтня 2020 року)
УСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з державного підприємства Украерорух ( надалі ДП) на його користь матеріальну допомогу у розмірі 518900 грн., а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 19.05.2020 і по день ухвалення рішення судом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.11.1995 по 18.05.2020 ОСОБА_1 працював на підприємстві Украерорух. 18.05.2020 він був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Умовами колективного договору між адміністрацією ДП та профспілками передбачено, що у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожен рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів. Позивач має 24 роки безперервного стажу роботи у відповідача, його посадовий оклад при звільненні становив 25945 грн., отже він має право на отримання матеріальної допомоги у розмірі 518900 грн., яка досі відповідачем не виплачена. Посилаючись на те, що у день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Рішенням суду Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 задоволена. Стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу у розмірі 518900 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 по 20.10.2020 включно у розмірі 210796,42 грн., без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 9050,66 грн., на користь позивача - 840,80 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що з 01.11.1995 по 18.05.2020 позивач працював у ДП «Украерорух» та був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно умов колективного договору, укладеного між адміністрацією Украерорух та профспілками, в редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи, у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація підприємства гарантувала надання матеріальної допомоги. Посадовий оклад ОСОБА_1 на дату звільнення складав 25945 грн.; стаж роботи ОСОБА_1 складає 24 роки. На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру № 2 від 18 березня 2020 року ДП було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства. Однак, відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про колективні договори і угоди», робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру не наділена повноваженнями приймати рішення щодо внесення змін до колективного договору. Крім того, зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року, в той час як ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 18 травня 2020 року. Тому, зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються. Суд не взяв до уваги посилання відповідача на фінансову неспроможність підприємства та наявності факту істотної зміни обставин, які зумовлюють неможливість виконувати умови колективного договору в частині виплати матеріальної допомоги, оскільки належним доказом дії обставин непереборної сили є Сертифікат регіональних представництв Торгово-промислових палат України, а не її висновок, наданий відповідачем. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення матеріальної допомоги у розмірі 518900 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Зазначена матеріальна допомога входить до структури заробітної плати, оскільки є грошовою виплатою, яка хоча і не передбачена актами чинного законодавства та провадиться понад встановлені зазначеними актами норми, але не залежить від прибутку підприємства. Тому судом розраховано загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у вигляді матеріальної допомоги за період з 19.05.2020 по 20.10.2020 (включно) в розмірі 210796,42 грн та стягнуті зазначені суми на користь позивача.
Не погодившись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, якою просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд неповно встановив обставини у справі та зробив помилкові висновки, що не відповідають обставинам у справі чим порушив норми процесуального та матеріального права. Згідно з пунктом 14.1 колективного договору (далі - КД) усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху за їх наявності та у послідовності пріоритетів, визначених додатком до цього договору. Однак у підприємства на час звільнення позивача та до теперішнього часу відсутні фінансові можливості здійснювати додаткові виплати передбачені умовами колективного договору. Запровадження на території України з 12 березня 2020 року карантинних заходів призвело до значного погіршення фінансової ситуації підприємства. Зазначена обставина визнана форс-мажорною обставиною, тому наявність непереборної сили виключає відповідальність підприємства за своїми зобов`язаннями перед позивачем. Матеріальна допомога, визначена у КД, не входить до структури заробітної плати, через що підстав для застосування статті 117 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) тому підстави стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також відсутні.
Апелянт вважає, що судом не було надано належної оцінки поняттю власних коштів підприємства, про які йшлось у пункті 14.1 КД, та відсутності фінансової можливості підприємства здійснювати додаткові (понад ті, що передбачені законодавством) виплати за КД, що передбачені його 6-м розділом. Також адміністрація підприємства не відмовляється здійснювати виплати матеріальної допомоги, однак, зважаючи на брак коштів, пропонує певну розстрочку такої виплати. Позивачу було запропоновано звернутись до адміністрації Харківського РСП до 01.07.2020 для укладення договору про виплату матеріальної допомоги, однак він до адміністрації не звернувся. Апелянт вказує, що фактично зобов`язання Украероруху, які витікають з КД, є додатковими (субсидіарними) гарантіями, передбаченими трудовим законодавством. Згідно заяви Украероруху, для засвідчення істотної зміни обставин, які унеможливили виконання підприємством зобов`язань за КД, діючому у період дії карантинних обмежень (з 16.03.2020) та протягом 6-ти місяців після його завершення, було отримано висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29.07.2020 №2051/1.2 та встановлено настання істотної зміни обставин, які унеможливили виконання умов КД між адміністрацією Украероруху та профспілками, зареєстрованого Управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради 11 лютого 2015 року у період настання карантинних обмежень (з 16.03.2020) та протягом 6 місяців після їх завершення. Згідно зазначеного висновку, у зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до КД від 19.05.2020, зареєстровані 28.05.2020, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставин з 16.03.2020, адміністрація Украероруху, зі свого боку має право виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до КД, з моменту настання істотної зміни обставин. Тобто зміни до КД діяли з 16.03.2020, і лише були зареєстровані 28.05.2020 в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається на законність та обгрунованість викладених у рішенні суду висновків. Вважає, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів складаного фінансового стану, потенційного банкрутства або відсутності коштів підприємства на час звільнення позивача. Наданий відповідачем висновок Торгово - Промислової Палати не має ані нормативного, ані фактичного обґрунтування. В частині можливості виконання адміністрацією Украреоруху КД в редакції змін від 19.05.2020, починаючи з 16.03.2020 зазначений висновок суперечить вимогам ст.ст. 631, 653 ЦК України та письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи. Посилання апелянта на те, що матеріальна допомога, що підлягала виплаті при звільненні позивача не входить до структури заробітної плати є необґрунтованим, оскільки така позиція суперечить вимогам ст.117 КЗпП України та рішенню Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4- рп/2012. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Украерорух безпідставно відмовило виплатити позивачу матеріальну допомогу, що розцінено судом як протиправне втручання відповідача у право позивача на мирне володіння належними йому грошовими коштами, позаяк фінансовий стан Украероруху не може бути підставою для невиплати позивачу матеріальної допомоги, яка гарантована умовами колективного договору, як і не може бути підставою для відмови у позові та, з огляду на те, що відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, провадиться в день звільнення, однак з вини відповідача позивач усіх належних йому сум не отримав. Затримка розрахунку при звільненні склала 107 робочих днів, тому районний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги у розмірі 518900 грн. та 210796,42 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України. Останньою посадою, яку він обіймав, була посада провідного інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку, що підтверджується копією трудової книжки (т. 1, а.с. 12-14).
18.05.2020 наказом від 13.05.2020 №110/о позивач був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (ч. 1 ст. 38 КЗпП України) (т. 1, а.с. 15).
Згідно пункту 6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією Украероруху та профспілками (в редакції від 01 лютого 2020 року - чинній на час звільнення позивача з роботи) у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів (т. 1, а.с. 34-35).
ОСОБА_1 працював в Украероруху з 01.11.1995 по 18.05.2020, тобто його безперервний стаж роботи на підприємстві становить 24 роки.
Згідно інформації, наданої Украерорухом, посадовий оклад ОСОБА_1 згідно штатного розпису Харківського РСП Украероруху на дату звільнення з посади провідного інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку 18.05.2020 складав 25945 грн. на місяць (т. 1, а.с. 16).
Викладене давало підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги в день звільнення, згідно з пунктом 6.25.2 колективного договору, у розмірі 518900 грн.
Згідно пункту 14.1 КД усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору (т. 1, а.с. 45).
На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру №2 від 18 березня 2020 року Украерорухом було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження заходу до досягнення стабілізації фінансового стану підприємства за окремим рішенням робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру по результатам аналізу подальшого фінансово-економічного стану підприємства (т. 1, а.с. 102-104).
20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції пункту 6.25.2 колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад; 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад. Виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.
Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повторний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01.07.2020 за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання (т. 1, а.с. 95-96).
За змістом листа директора Украероруху Струтинського О.Г. позивачу повідомлено, що у зв`язку зі складним фінансовим станом та відсутністю наявних коштів, у підприємства немає можливості виплати матеріальної допомоги у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (т. 1, а.с. 16).
Враховуючи, що зміни та доповнення до КД вступили в дію з 20 травня 2020 року, про що зазначено на титульній сторінці вказаних Змін (т. 1, а.с. 92), в той час як ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 18.05.2020, посилання апелянта на те, що зазначені зміни розповсюджуються на спірні правовідносини є необгрунованими. 
На підставі викладеного колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що якого зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що положеннями колективного договору, який діяв на час звільнення позивача, було передбачено гарантоване Колективним договором право позивача на виплату йому матеріальної допомоги. 
Відсутність у відповідача коштів для виплати матеріальної допомоги на час звільнення ОСОБА_1 належним чином не доведено. 
Так, згідно відповіді ДП на адвокатський запит станом на 18.05.2020 залишок коштів на рахунках Украероруху, у тому числі валютних, складав 9573 795, 53 грн.; 14753,39 USD; 6909562,63 EUR ( у тому числі на резервному рахунку обслуговування боргу - 2508902,26 EUR)$ 1630,83 GBP ( т.1 а.с. 184 - 185).
Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги в розмірі 518900 грн.
Проте судова колегія не може погодитися з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки зазначеної виплати.
Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Частиною 3 статті 13 КЗпП України визначено, що колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
Статтею 44 КЗпП України визначено, що вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав, а також встановлено мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги.
Згідно частини 1 статті 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.
Структуру заробітної плати, відповідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», складає:
Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Тобто, у структуру заробітної плати, крім іншого, входить і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Оскільки пунктом 14.1 колективного договору визначено, що усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком № 26 до цього договору. 
Положеннями статті 116 КЗпП України передбачена виплата всіх сум, належних працівникові при звільненні, проводиться в день звільнення. Відповідальність за приписами частини першої статті 117 КЗпП України настає в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що підприємство повинно виплатити працівникові всі суми, нараховані підприємством, передбачені КЗпП України. Нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у частині третій статті 2 Закону України «Про оплату праці».
Виплата зазначеної допомоги передбачена пунктом 14.1 Колективного договору і не є обов`язковою. Така виплата є альтернативною, здійснюється лише за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком № 26 до цього договору.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд помилково не застосував до спірних правовідносин правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі № 640/19162/16-ц, який стосується застосування положень ч.3 статті 2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 116, 117 КЗпП України та містить висновок про те, що виплата матеріальної допомоги передбачена Колективним договором і не є обов`язковою. 
Посилання суду на те, що у вищезазначеній справі виплата передбаченої колективним договором допомоги не була передбачена в день звільнення, що не дає можливості застосувати її до спірних правовідносин є хибним, тому що в дійсній справі виплата компенсаційних платежів також не є обов`язковою та передбачена у послідовності пріоритетів визначених додатком № 26 до КД ( т.2 а.с. 105) 
Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин вимог статті 117 КЗпП України. 
Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належить відмовити, понесені позивачем судові витрати в розмірі 840,80 грн. підлягають залишенню за позивачем.
За подачу апеляційної скарги Харківським РСП Украероруху був сплачений судовий збір на загальну суму 10945,04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1894 від 26.112020 на суму 2102 грн. (т. 2, а.с. 14) і № 2051 від 21.12.2020 на суму 8843,04 грн. (т. 2, а.с. 36).
Оскільки апеляційна скарга задоволена частково (28,89% у відсотковому виразі), з ОСОБА_1 на користь апелянта підлягає стягненню 3162,02 грн., сплачені при подачі апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Струтинського Олександра Григоровича, який діє в інтересах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року у частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судових витрат у розмірі 840,80 грн скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
У іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України 3162 (три тисячі сто шістдесят дві) грн. 02 коп. судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.
Головуючий                                                                           О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                  С.С. Кругова

                                                                                Н.П. Пилипчук