ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2834/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.          
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання: Федорончук Д.О.
за участю представників сторін:
від позивача - не з`явився;
від  відповідача - не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства ,,ТАСКОМБАНК"
на рішення Господарського суду Одеської області від „02" лютого 2021р., повний текст якого складено та підписано „05" лютого 2021р.
у справі № 916/2834/20
за позовом Акціонерного товариства ,,ТАСКОМБАНК"
до Фізичної особи-підприємця Чепельчука Володимира Георгійовича
про стягнення 32  895,94 грн., -               
головуючий суддя  - Лічман Л.В.
місце ухвалення рішення:  Господарський суд Одеської області
                    
          Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
          
 ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство ,,ТАСКОМБАНК" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Чепельчука Володимира Георгійовича  про стягнення заборгованості у загальній сумі 32895,94 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем (позичальником) умов заяви-договору №ID6042411 від 27.02.2019 в частині своєчасного погашення заборгованості по сумі кредиту, процентам за користування останнім та комісії банку, у зв`язку з чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 29719,01 грн заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 0,01 грн заборгованості по відсоткам (в т.ч. простроченим), 2985,00 грн заборгованості по комісії (в т.ч. простроченій), 50,00 грн штрафу, 141,92 грн пені.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.02.2021 року (суддя Лічман Л.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Чепельчука Володимира Георгійовича на користь Акціонерного товариства ,,ТАСКОМБАНК"  5340 грн 01 коп. заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 0 грн 01 коп. заборгованості по відсоткам (в т.ч. простроченим), 341 грн 22 коп. судового збору. Провадження у справі № 916/2834/20 в частині стягнення 9000,00 грн основного боргу закрито. В решті позову відмовлено.
Судом зазначено, що позов про стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає задоволенню в сумі 5340,01 грн (29719,01 грн (заявлені до стягнення) мінус 15379,00 грн (строк їх оплати на момент подачі позову не настав) мінус 9000,00 грн (оплачені під час розгляду справи). Провадження у справі за вимогою про стягнення 9000,00 грн заборгованості по тілу кредиту суд закрив на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині. Крім того, суд визнав цілком правомірною вимогу банку щодо сплатити 0,01 грн заборгованості по відсоткам.
Разом з тим, судом було відмовлено банку у стягнення комісії в розмірі 2985,00 грн, штрафу у розмірі 50,00 грн та пені в сумі 141,92 грн., з підстав недоведеності та необгрунтованості.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Акціонерне товариство ,,ТАСКОМБАНК"  звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2021р. по справі №916/2834/20 за позовом Акціонерного товариства ,,ТАСКОМБАНК" до Фізичної особи-підприємця Чепельчук Володимира Георгійовича про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог АТ ,,ТАСКОМБАНК" з дотриманням вимог чинного законодавства.
Скаржник вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на що дане рішення підлягає скасуванню.
На думку апелянта, Господарський суд Одеськоїх області формально та односторонньо підійшов до аналізу наявних доказів у справі, дослідження обставин виникнення правовідносин між сторонами даного спору та вчинених сторонами дій на виконання зобов`язань за Договорами.
Скаржник зазначає, що всупереч тій обставині, що сам позичальник визнав існування кредитних правовідносин на зазначених умовах та в зазначеному форматі (включаючи визнання частиною Кредитного договору Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ ,,ТАСКОМБАНК" та Цінових параметрів продукту), а також не заперечував факт наявності боргу, судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення, що ігнорує або прямо виключає цілу низку договірних прав банку, зокрема право на дострокове повернення кредиту, що є недопустимими, оскільки за таких обставин здійснюється втручання в структуру договірних відносин між банком та позичальником.
Апелянт вказує, що направивши повідомлення-вимогу боржнику, а згодом і позовну заяву, не припиняв дію Кредитного договору № ID6042411 від 27.02.2019р., а змінив строк виконання зобов`язань і встановив нову дату, в яку зобов`язання мають бути виконані в повному обсязі, що ніяк не є припиненням дії Договору.
Разом із тим, суд спирається на обставину неотримання відповідачем Повідомлення-вимоги, а також на нібито недоведеність факту відправлення Банком такого Повідомлення-вимоги, хоча обставина відправлення Повідомлення-вимоги, в свою чергу, не була спростована у встановлений спосіб належними та достатніми доказами.
Таким чином, відмова судом у стягненні 15  379 кредиту вочевидь є неправомірною та необгрунтованоює. Оскаржуване рішення суду від 02.02.2021р. ухвалене в цій частині, суперечить умовам договору і нормам чинного заонодаства та ґрунтується на формальних підставах.
Аналогічні порушення, на думку апелянта, допущені судом і під час дослідження обставин внесення відповідачем коштів на погашення кредитної заборгованості.
Скаржник зазначає, що суд самостійно визначив призначення кожного платежу відповідача, імперативно та беззаперечно вказавши в змісті оскаржуваного рішення про нібито оплату відповідачем саме основного боргу в сумі 9  000 грн., ігноруючи при цьому зміст Кредитного договору (в т.ч. в частині черговості направлення сплачених Позичальником коштів на погашення тієї чи іншої частини зобов`язання).
При цьому, суд обґрунтовує вищевикладене лише тією обставиною, що в призначенні платежу не вказано, що дані кошти направлено на погашення комісії.
Однак, на думку апелянта, призначення платежу не свідчить і ніяк не підтверджує погашення відповідачем боргу саме за тілом кредиту, адже заборгованість за кредитним договором є комплексним поняттям і складається з різних сум, обов`язкових до сплати.
Визначивши на свій розсуд характер внесених платежів та їх призначення, суд не здійснив належного дослідження наданих сторонами доказів і, як наслідок, здійснив опосередкований вплив на порядок та структуру виконання договірних відносин, існуючих між банком та позичальником, що є неприпустимим.
На думку скаржника на окрему увагу заслуговують правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-1341цс15, в якій, зокрема, зазначено, що Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови.
Позичальник не скористався своїм правом відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі (ч.2 ст.1056 ЦК України), а натомість отримав кредитні кошти в повному обсязі, використав їх на власні цілі і проводив погашення кредиту, а отже виконував умови договору і не мав жодних претензій щодо умов договору. Вказані обставини є підтвердженням того, що йому були відомі фактичні істотні уови кредитного договору та сукупна вартість кредиту.
При цьому окремо скаржник наголошує, що застосування судом першої інстанції правової поиції, викладеної у Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 порушує принцип змагальності сторін.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 року клопотання Акціонерного товариства ,,ТАСКОМБАНК" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено Акціонерному товариству ,,ТАСКОМБАНК" строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2021 року у справі № 916/2834/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ,,ТАСКОМБАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від „02" лютого 2021р. у справі  №916/2834/20. Призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства ,,ТАСКОМБАНК" на 13 травня 2021 року о 10:30 год.
          У судове засідання 13.05.2021р. представники сторін не зявились хоча про розгляд апеляційної скарги повідомлялись належним чином. 
Враховуючи, що явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, колегія суддів доходить висновку про можливість розгляду справи без участі представників  сторін.
Відповідно до частин першої, четвертої  статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.    
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час апеляційного перегляду, 27.02.2019 р. ФОП Чепельчуком В.Г. та АТ ,,ТАСКОМБАНК" підписано заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та Правил обслуговування корпоративних клієнтів (далі - Правила), на підставі якої відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 .
27.02.2019 р. між АТ ,,ТАСКОМБАНК" (Банк) та ФОП Чепельчуком В.Г. (Позичальник) шляхом накладання ЕЦП укладено заяву-договір № ID6042411 про приєднання до Правил (Договір), відповідно до якого, зокрема, Банк зобов`язується надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього Договору (п.1.1 Договору).
Кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ ,,ТАСКОМБАНК", з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Позичальника, та на придбання основних засобів та інших інвестицій в бізнес (п.1.2 Договору).
Розмір Кредиту: 50000,00 (п.2.1 Договору). Валюта Кредиту: гривня (п.2.2 Договору). Вартість кредиту: розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,0001% річних (п.2.3.1 Договору); розмір комісійної винагороди: 1,99% від суми виданого кредиту (щомісячно) (п.2.3.2 Договору). Тип процентної ставки: фіксована (п.2.4 Договору). Термін і порядок погашення кредиту: згідно графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього Договору (п.2.5 Договору). Термін повернення Кредиту: 27.02.2021 р. (п.2.6 Договору).
Позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів в сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту (п.3.1 Договору).
Остаточне погашення за кредитом Позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеної в п.2.6 цього Договору (п.3.2 Договору).
Цей Договір, Правила та Цінові параметри продукту є Кредитним договором (п.4.1 Договору).
Цей Договір є договором приєднання у визначенні статті 634 ЦК України, в зв`язку з чим: умови цього Договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті Банку http://www.tascombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до Договору в цілому (п.4.2.1 Договору).
Підписання Договору є підтвердженням наміру Позичальника укласти Кредитний договір, а дата підписання вважається датою укладання Договору (п.4.3 Договору).
В додатку 1 до Договору наведено графік погашення суми боргу, комісії та процентів за Кредитом. Згідно цього графіку 27 числа кожного місяця з березня 2019 р. до лютого 2021 р. включно слід сплачувати 3079,00 грн, а в лютому 2021 р. - 3063,00 грн.
На виконання досягнутих домовленостей Позичальником отримано кредитні кошти в розмірі 50000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по його рахунку та не заперечувалось сторонами.
Вказуючи на те, що Позичальник має заборгованість у розмірі ціни позову, Банк звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення заборгованості у загальній сумі 32895,94 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Наявними в матеріалах справи документами  підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами наданими позивачем за договором.
При цьому, Банком виконано належним чином взяті на себе обов`язки та надано Позичальнику кредитні кошти в розмірі 50000,00 грн, з яких ФОП Чепельчуком В.Г. станом на момент подачі позову (останній надіслано поштою 28.09.2020 р.) не повернуто 29719,01 грн, що відповідачем не спростовано.
Названий розмір боргу визначено Банком з урахуванням 15379,00 грн кредиту, строк повернення якого згідно додатку 1 до Договору припадає на період з жовтня 2020 р. по січень 2021 р. - 3079,00 грн щомісячно, на лютий 2021 р. - 3063,00 грн.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.
Обґрунтовуючи право на дострокове повернення кредиту, позивач посилається на оформлення ним повідомлення-вимоги від 11.03.2020 р., в якій в зв`язку з неналежним виконанням Позичальником зобов`язань за Договором вимагає дострокового повернення кредиту в повному обсязі.          Колегія суддів погоджується з вірним висновком господарського суду щодо недоведеності позивачем, по-перше, направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки з наданих позивачем до матеріалів справи конверту, поштового повідомлення та реєстру поштових відправлень (а.с.21-24) неможливо встановити, що саме Банк надіслав Позичальнику, а, по-друге, настання на момент звернення до суду строку проведення платежів на суму 15379,00 грн, які за графіком (додаток 1) мали бути здійснені в жовтні 2020 р. - лютому 2021 р. 
Враховуючи викладене, у стягненні 15379,00 грн  кредиту суд відмовляє. 
Як вбачається з матеріалів справи, після подачі позову ФОП Чепельчук В.Г. додатково оплатив основний борг у сумі 9000,00 грн, а саме 12.10.2020 р. сплачено 1000,00 грн, 21.10.2020 р. - 1000,00 грн, 26.10.2020 р. - 3000,00 грн, 13.11.2020 р. - 1000,00 грн, 24.11.2020 р. - 1000,00 грн, 17.12.2020 р. - 1000,00 грн, 04.01.2021 р. - 1000,00 грн, що підтверджується випискою по транзитному рахунку № 2909.9.230096.001/980 за період з 01.09.2020 р. по 04.01.2021 р. 
Твердження позивача про те, що ці кошти зараховано, зокрема, як погашення комісії до уваги не приймаються, оскільки в призначенні платежу це не зазначено. 
Таким чином колегія суддів вважає вірний висновок господарського суду  про стягнення заборгованості по тілу кредиту, яка  підлягає задоволенню в сумі 5340,01 грн та закриття провадження у справі в частині  вимоги про стягнення 9000,00 грн заборгованості по тілу кредиту на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.
Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду щодо правомірності вимоги Банку щодо сплати 0,01 грн заборгованості по відсоткам (за період з 27.02.2019 р. по 25.07.2020 р. нараховано 0,05 грн 0,0001% річних, а Позичальником погашено 0,04 грн процентів, з яких 02.05.2019 р. погашено 0,01 грн, 24.07.2019 р. - 0,01 грн, 27.09.2019 р. - 0,01 грн, 14.04.2020 р. - 0,01 грн). 
Щодо заявленої позивачем вимоги до стягнення комісії в розмірі 2985,00 грн. 
Суд апеляційної інтанції вважає піставним посилання господарського суду на постанову Верховного Суду від 27.12.2018 р. по справі № 695/3474/17 та зазначає,  що в Договорі встановлено розмір комісійної винагороди без зазначення того, за які саме послуги, що надаються Позичальнику, сплачується комісія; в даному випадку комісія не є процентами за користування кредитом, оскільки вони встановлені в п.2.3.1 Договору; нарахування комісії як плати за обслуговування кредиту Банком є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч.1    ст.18 Закону України ,,Про захист прав споживачів".
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов`язаний сплатити кредитору неустойку.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1 та 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом, розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства, та договірну, розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі.
Заява-договір № ID6042411 від 27.02.2019 р. про приєднання до Правил, підписана сторонами, не передбачає нарахування штрафу у зв`язку з порушенням зобов`язань. До позову додано роздруківку з Правил, яку Банк вважає невід`ємною частиною Договору.
При цьому матеріалами справи не доведено, а позивачем не доведено, що саме ці Правила розумів відповідач, що він ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафу, його розміру і порядку нарахування.
Надані позивачем роздруківки з сайту належним доказом у цій частині бути не можуть, оскільки зміст роздруківок повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Правила.
Одночасно слід зауважити, що в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України щодо укладання договору приєднання, оскільки Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача, могли змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із позовом. Банк міг додати до позовної заяви витяг з Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17.
Оскільки Банк не зазначає норму закону або умову Договору, яка в даному випадку встановлює відповідальність у вигляді штрафу за порушення Позичальником взятих на себе зобов`язань, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 50,00 грн штрафу судом також правомірно було відмовлено.
У випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення (п.3.3 Договору).
Враховуючи відсутність можливості перевірки арифметичної та методологічної правильності нарахування пені в сумі 141,92 грн, оскільки з наданих поивачем розрахунків неможливо встановити правильність зазначених періодів та сум, на які здійснено її нарахування, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду, що позовна вимога щодо стягнення пені, нарахованої, зокрема, в зв`язку з несплатою комісії, яку з названих вище мотивів оплачувати взагалі не потрібно, теж задоволенню не підлягає.
Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто кожна сторона спору повинна довести ті обставини, на які посилається, відповідними доказами.
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку, в тому числі розрахунку позивача.
Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення. 
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на Акціонерне товариство ,,ТАСКОМБАНК", оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд постановив:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ,,ТАСКОМБАНК" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2021р. у справі №916/2834/20 без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.      

       Повний текст постанови 
       складено 17.05.2021р.

Головуючий суддя                                                                           С.І. Колоколов

Суддя                                          Г.П. Разюк  
   
Суддя                                                                                                Я.Ф.Савицький