П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3821/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Турецької І.О.,
суддів – Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції  з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУПФ України в Одеській області, відповідач/скаржник), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення №50 від 13 березня 2020 року про відмову у перерахунку пенсії;
- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 жовтня 2017 року на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій №149 від 04 березня 2020 року, яка видана прокуратурою Одеської області на підставі постанови Кабінету Міністрів України  від 30 серпня 2017 року №657«Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури»  (далі - Постанова №657)  без обмеження її граничного розміру виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, та здійснити виплату з урахуванням отриманих пенсійних виплат.

Обґрунтування позову ОСОБА_1 складається з такого.

Так, на думку позивачки, ч.1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року, ч.20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року (до внесення до неї змін) відповідали якісним вимогам, вимогам доступності, передбачуваності та зрозумілості. Себто, кожен пенсіонер прокуратори знав, що при виникненні права на перерахунок пенсії, йому, на підставі відповідної довідки, Пенсійним фондом він буде проведений. 
Водночас, як пояснює позивачка, Законом №76-VIII від 28.12.2014 року, з 01.01.2015 року набрала чинності нова редакція п.20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", яка делегувала Кабінетові Міністрів України визначити умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
Проте,  вищий орган виконавчої влади, в порушення вищезазначених вимог Закону, нормативний акт щодо умови та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не прийняв.
На переконання ОСОБА_1 , з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі №7-р(II)2019 про визнання неконституційними положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі – Закон №1697-VII), вона отримала безумовне право на перерахунок пенсії.
Як вважає позивачка, на користь її позиції про наявність права на отримання пенсії в розмірі 90%  від заробітної плати (грошового забезпечення) за відповідною посадою працюючого прокурора, свідчить постанова Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі №21-243а15 про те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення.
Окрім того, за твердженням ОСОБА_1 ,  її право на отримання пенсії в розмірі 90% від суми місячного заробітку,  вже визначено постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі №523/8490/16-а, яка набрала законної сили.
Також позивач вважає, що застосування обмеження пенсії максимальним розміром можливо лише до тих пенсіонерів, яким пенсія призначена за Законом №1697-VII (але до таких пенсіонерів вона не відноситься).
Наполягаючи на тому, що перерахунок пенсії повинен бути проведений саме з 01.10.2017 р., позивачка  покликається на Постанову №657, якою були підвищені складові заробітної плати працівників прокуратури, але пенсіонери не могли реалізувати своє право на отримання підвищеної пенсії, адже воно було фактично заблокована державою.

До того ж, ОСОБА_1 переконана, що до спірних правовідносин належить застосувати ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", які унормовують виплату пенсії, яка не одержана своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію за минулий час,  без обмеження будь-яким строком.
Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, ОСОБА_1 , зазначаючи про добросовісну сплату нею страхові внесків до Пенсійного фонду, відзначає, що у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі Міллер проти Австрії Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. 
Далі, на її думку, дана позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року Гайгузус проти Австрії, де вказано, якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області №50 від 13 березня 2020 року про відмову ОСОБА_1  у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону №1697-VІІ та зобов`язано його здійснити та виплатити  пенсію з 01 жовтня 2017 року, виходячи із розрахунку 90% розміру заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, згідно з довідкою Прокуратури Одеської області №149 від 04 березня 2020 року, без обмеження граничного розміру та з урахуванням раніше проведених виплат

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав обґрунтованою  позицію позивачки про відсутність її  вини в тому, що вона не реалізувала своє право на перерахунок пенсії з 01.10.2017 року.
За таких підстав, на думку суду першої інстанції, у зв`язку поновленням механізму реалізації вказаного права, за Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 року у справі № 7-р(ІІ)2019,  пенсія позивачки підлягає перерахунку, на підставі довідки прокуратури Одеської області №149 від 04.03.2020 року, з 01.10.2017 року.
Також, суд погодився з аргументами позивачки, що з урахуванням рішень Європейського Суду з прав людини, з боку Держави відбувається втручання в її право на мирне володіння майном - пенсією. Так, суд вважав правильними  доводи ОСОБА_1 , що працюючи в органах прокуратури України, вона сплачувала передбачені чинним законодавством страхові внески до Пенсійного фонду, що свідчити про виникнення у неї права власності на відповідну частку спільних коштів  даної установи.
Визначаючи, що пенсія позивачці повинна бути перерахована без обмеження її граничного розміру, суд першої інстанції послався на рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016, за яким визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року  № 2262-XII, зокрема, положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти пожиточних мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність – визнано неконституційним.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у письмовому провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає ознакам законності та обґрунтованості, ГУПФ України в Одеській області, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Незгода з рішенням суду першої інстанції складається з таких підстав.
По - перше, на думку скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про протиправність оскаржуваного рішення.
Так, за його твердженням, він діяв відповідно до Закону №1697-VІІ, оскільки на момент звернення позивачки, зміни у статтю 86  даного Закону не вносилися, а саме Кабінетом Міністрів України не був визначений та не був врегульований порядок проведення перерахунку пенсій
Далі, скаржник звертає увагу, що з 01 січня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155, якою затверджено нові посадові оклади, та пунктом 7 якої встановлено, що зміна розмірів окладів прокурорів не є підставою для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України «Про прокуратуру».
Резюмуючи викладене, скаржник зазначає, що на 04 березня 2020 року, тобто  час видачі Прокуратурою Одеської області довідки №149, були відсутні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

По - друге, представник ГУПФ України в Одеській області, звертає увагу апеляційної інстанції на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ч.4 ст. 246 КАС України, яка зобов`язує суд надавати у  рішенні мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеного учасником справи.
Так, як указує скаржник, суд не надав правової оцінки листу Офісу Генерального прокурора від 18 лютого 2020 року №21-698вих.20, яким запропоновано затвердити порядок дій щодо перерахунку пенсій, призначених згідно Закону України «Про прокуратуру», який погоджено Міністерством соціальної політики України листом від 21 лютого 2020 року №1690/0/2-20.
Указаним документом запропоновано проводити перерахунок пенсії пенсіонерам у двох випадках: у разі підвищення заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників (вказаний перерахунок проводиться у разі прийняття нормативно - правових актів про підвищення заробітної плати), а також у зв`язку з індивідуальними змінами, що впливають на збільшення заробітної плати.

По - трете, ГУПФ України в Одеській області не погоджується з висновком суду, що обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом 6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VІІ, не можуть застосовуватись до позивачки,  оскільки пенсія їй була призначена ще у 2011 році.  На переконання скаржника, на законодавчому рівні, а саме Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911- VIII та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII  визначено, що максимальна пенсія, призначена відповідно до Закону № 1697-VІІ не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, що втратили працездатність.

По - четверте, скаржник вважає, що, приймаючи рішення про поновлення виплати пенсії, призначення (перерахунок), або про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії, суд першої інстанції вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, а саме: втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.

17 серпня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляцію про те, що її доводи є необґрунтованими і не можуть прийматися до уваги.
Доводи відзиву відображають позицію ОСОБА_1 , що викладена в позові та знайшла своє відображення  в рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в органах прокуратури. 
У 2003 році їй призначена пенсія за вислугу років, відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 та у зв`язку з підвищенням, згідно Постанови №657, у вересні 2017 року заробітної плати працюючих працівників органів прокуратури, прокуратурою Одеської області видана та позивачем отримана довідка №149 від 04 березня 2020 року для перерахунку пенсії.
11 березня 2020 року позивачка звернулась до відповідача через структурний підрозділ - Суворовське ОУПФ України в м. Одеса з відповідною заявою про перерахунок пенсії, надавши  довідку щодо складових заробітної плати за нормами, чинними станом на 06 вересня 2017 року (день набрання чинності Постанови №657), з якою повинна бути перерахована пенсія.
За результатами розгляду заяви, рішенням №50 від 13 березня 2020 року позивачці відмовлено у проведенні перерахунку, у зв`язку з тим, що частиною 20 статті 86 Закону №1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України. 
Далі, в оскаржуваному рішенні зазначено, що після прийняття рішення Конституційним Судом України 13 грудня 2019 року, Кабінетом Міністрів України не визначений порядок та умови проведення перерахунку раніше призначених пенсій працівникам прокуратури 
Окрім того, зауважено,  що пункт 7 постанови Кабінетом Міністрів України  від 11 грудня 2019 року №1155 «Про умови оплати праці прокурорів» унормував, що зміна розміру посадового окладу працівників прокуратури,  не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру»(а.с.16-17).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України, типові адміністративні справи – це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
При ухваленні рішення по типовій справі, яке відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд повинен враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені в рішенні за результатами розгляду зразкової справи (ч. 3 ст. 291 КАС України). Судові рішення у зразкових справах набувають ознак реального носія об`єктивної інформації та джерела права.
14 вересня 2020 року Верховний Суд ухвалив рішення у зразковій справі №560/2120/20 про перерахунок пенсій прокурорів відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019) №560/2120/20, яке набрало законної сили 20 січня 2021 року.
Справа, яка є предметом даного судового розгляду відноситься до типової справи, яка розглядалася, як указано вище, Верховним Судом, оскільки   відповідачем є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), а спір виник:
з аналогічних підстав,
у відносинах, що регулюються одними нормами права,
у відносинах, в яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Звертаючись до правових висновків, викладених у зразковій справі №560/2120/20 про перерахунок пенсій прокурорів відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019) №560/2120/20, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
На час призначення ОСОБА_1 пенсії (2003 р.) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року.
Відповідно до ч.1 цієї статті Закону №1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Згідно із ч.12 вказаної статті Закону №1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина сімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ).
До статті 50-1 Закону №1789-ХІІ вносилися зміни Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»(далі - Закон №3668-VI), внаслідок яких наведена вище частина сімнадцята статті 50-1Закону №1789-ХІІ з 01 жовтня 2011 року стала вісімнадцятою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.
14 жовтня 2014 року ухвалено Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.
Статтею 86 Закону №1697-VІІ визначено право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугу років, незалежно від віку за наявності на день звернення відповідної вислуги років.
За правилами ч.2 ст.86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно із ч.13 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.
Разом з цим, у первинній редакції ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ мала такий текст: «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Отже, первинна редакція частини 20 статті 86 Закону №1697-VІІ та частина сімнадцята (з 1 жовтня 2011 року - вісімнадцята) статті 50-1 Закону №1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.
Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону №1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі й стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15 липня 2015 року. Водночас з 15 липня 2015 року втратив чинність Закон №1789-XII (крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).
З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (діяла до 15 липня 2015 року) та частину двадцяту статті 86 Закону №1697-VІІ(набрала чинності 15 липня 2015 року) викладено у новій редакції, відповідно до якої умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України «Про прокуратуру».
Законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року делегував Кабінету Міністрів України, однак впродовж 2015-2019 років Кабінет Міністрів України не визначив умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури
Така бездіяльність Кабінету Міністрів України призвела до численних судових спорів між пенсіонерами, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та Пенсійним фондом України.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Визначено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Установлено такий порядок виконання цього Рішення:
- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VIIзі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VIIпідлягає застосуванню в первинній редакції:
Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Варто відзначити, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII.
Отже, рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 змінило законодавче регулювання для правовідносин, що мають місце з дати його ухвалення.

За таких підстав, а також ураховуючи висновки Верховного Суду у зразковій справі, є помилковим висновок суду  інстанції, що право на перерахунок пенсії виникло у позивачки з 01 жовтня 2017 року.
Оцінюючи доводи скаржника про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачки, оскільки відсутнє,  після 13 грудня 2019 року рішення Кабінету Міністрів України, колегія суддів звертає увагу на те, що наведеним вище Рішенням конституційного Суду визнані неконституційними положення частини 20 статті 86 Закону №1697-VII про те, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, адже відповідно до п.6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Щодо проблемного питання в якому відсотковому розмірі проводити виплату пенсі, зокрема, позивачка  просить таку виплату проводити в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати та чи застосувати обмеження її граничного розміру, Верховний Суд висловився таким чином.

Основним питанням, що підлягає вирішенню в межах даного спору, є наявність права позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до постанови КМУ №657 від 30 серпня 2017 року.
Питання ж щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач у відповідь на заяву ОСОБА_1 відмовив їй у перерахунку пенсії з мотивів відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури та порядку здійснення відповідного перерахунку. Відтак, спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивачки у цій справі до суду не існувало.
Оскільки пенсійний орган ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачці пенсії за вислугу років на виконання цього рішення суду, підстави вважати, що її права у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені, відсутні.
Слід зазначити, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Досліджуючи доводи суду першої інстанції, в яких констатується правомірність аргументів позивачки  про відсутність її вини у недоотриманні, з 01.10.2017 р. пенсійних виплат у належному розмірі та про те, що вона має право, відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та  ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на стягнення пенсії, яка не одержана своєчасно з вини органу, що її призначає або виплачує за минулий час,  без обмеження будь-яким строком, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Поряд з цим відшкодування шкоди позивачці, на підставі конституційної норми прямої дії, не були предметом та підставою даного позову і відповідно до участі у справі не були залучені відповідні органи, що представляють державу у вказаних   правовідносинах.
За таких умов, визнаючи слушними та такими, що засновані на Конституції України аргументи позивачки про наявність матеріальної шкоди, спричиненою державою, колегія суддів зауважує, що  вимоги  про стягнення такої шкоди повинні вирішуватися в іншому судовому провадженні.   
Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, зокрема, в частині визнання у ОСОБА_1  права на отримання пенсії у розмірі 90% від заробітної плати працюючого прокурора, а також без обмеження її максимальним розміром. С
Суд апеляційної інстанції вважає, що  відповідно до ст. 317 КАС України, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення, в цій частині слід скасувати та  у скасованій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові. 

Відповідно до частини 5 статті 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:
1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;
2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.

Розподіл судових витрат, згідно вимог ст. 139 КАС України, не передбачено.

Керуючись ст. ст. 291, 308, 311, 315, 317, 321,322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року, в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 90% від заробітної плати (грошового забезпечення) та зобов`язання виплачувати її без обмеження максимальним розміром - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках, встановлених частиною 5 статті 291 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 14.04.2021 року.