Ухвала
25 травня 2021 року
м. Київ
справа № 937/7520/20
провадження № 51-2004ск 21
Верховний СудколегієюсуддівПершоїсудовоїпалатиКасаційногокримінальногосудуускладі:
головуючогосудді             ОСОБА_1 ,
суддів:                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційнускаргупрокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 березня 2021  року щодо засудженої ОСОБА_4 , 
в с т а н о в и в:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року 
ОСОБА_4 ,     ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку    АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судиму, 
засуджено зач. 1 ст. 309 ККУкраїни допокаранняувидіарештунастрок1місяць.
Цим же вироком вирішено долюречовихдоказівіпроцесуальнихвитрат.
УхвалоюЗапорізького апеляційного суду від 22 березня 2021 рокувирокМелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2020 року змінено,призначено  ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000  грн. На підставі ч. 4 ст. 53 КК України призначений штраф розстрочено виплатами по 1700 грн щомісячно на строк десять місяців.
Згідно зкопіями доданих до касаційної скарги судових рішень,  ОСОБА_4 на початку вересня 2020 року на території свого домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом обривання верхівкових частин з незаконно вирощених нею кущів рослин коноплі незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс. У подальшому залишила їх на даху господарської будівлі вищевказаного домоволодіння, де висушила, таким чином виготовила і зберігала без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс, загальною масою 21,944 г, який було виявлено та вилучено працівниками поліції під час обшуку.
Як убачається зі змісту касаційноїскарги, прокурорпросить оскаржувану ухвалу апеляційного суду щодо засудженої ОСОБА_4 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність й невідповідністю призначеногопокаранняступенютяжкостікримінальногоправопорушеннятаособізасудженої.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, змінюючи засудженій ОСОБА_4 покарання на штраф, не врахував, зокрема, того, що матеріальний стан засудженої унеможливлює відбування нею покарання у виді штрафу, окрім того рішення суду про застосування положень ч. 4 ст. 53 КК України жодним чином не обґрунтовано. 
Крім того, на думку прокурора, змінюючи обвинувальний вирок, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України не зазначив, які статті закону було порушено та в чому полягають ці порушення або необґрунтованість вироку, ухвала ж суду викладена однобічно, висновки апеляційного суду про необґрунтованість доводів прокурора в частині законності призначеного судом першої інстанції покарання, є безпідставними. 
Згідно зположеннямич. 2 ст. 433 КПКУкраїнисудкасаційноїінстанціїпереглядаєсудовірішеннясудівпершоїтаапеляційноїінстанційумежахкасаційноїскарги. 
Перевіривши доводи касаційної скарги прокурора та долучені до неї копії судових рішень, Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі. 
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та кваліфікація її дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються. 
Прокурор порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. 
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді арешту, суд першоїінстанціїврахувавхарактері ступіньтяжкостівчиненого неюзлочину, наявністьпом`якшуючоїобставини– щирогокаяття, відсутність обтяжуючих обставин, атакожданіпроїї особу, зокрема те, щовонамає на утриманні неповнолітніх дітей, є не судимою в силу ст. 89 КК України, на облікуупсихіатранеперебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, позитивно характеризується. 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в апеляційному порядкуза апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_4 , яка просила призначити їй покарання не пов`язане з арештом та позбавлення волі, змінив вирок суду першої інстанції та призначив засудженій покарання у виді штрафу. 
Під час апеляційного розгляду апеляційний суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України розглянув кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, погодився з висновками місцевого суду щодо наявності обставини, що пом`якшує ОСОБА_4 покарання, – щирого каяття та відсутності обтяжуючих обставин.
При цьому, суд апеляційної інстанції також врахував характері ступіньтяжкостівчиненого засудженою злочину, дані проїї особу, зокрема те, щовонамає постійне місце проживання, утримує трьох неповнолітніх дітей, є не судимою в силу ст. 89 КК України.
Також суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що засуджена ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я та потребує через це постійного лікування. Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дані про особу засудженої, її поведінка після ухвалення вироку та під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції свідчать про можливість її виправлення без відбування покарання у виді арешту.
На переконання суду касаційної інстанції,  призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, апеляційний суд дотримався вимог статей 50, 65–67 КК України, оскільки вказане покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про неможливість через незадовільний матеріальний стан відбування засудженою покарання у виді штрафу та безпідставну розстрочку судом апеляційної інстанції його виплати, колегія суддів вважає їх неспроможними з огляду на наступне.
Санкцією частини 4 ст. 53 КК України передбачено, що суд з урахуванням майнового стану особи  може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши позицію обвинуваченої, врахував дані, що характеризують особу ОСОБА_4 , обставини кримінального правопорушення, та зробив обґрунтований висновок про можливість призначення засудженій покарання у виді штрафу із розстрочкою його виплати певними частинами.
З таким рішенням суду апеляційної інстанції, яке в повній мірі відповідає положенням ст. 53 КК України, погоджується й колегія суддів.
Ухвала суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючисьп. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, Суд
у х в а л и в:
Відмовитиу відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 березня 2021 року щодо засудженої ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженнюнепідлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                            ОСОБА_3