УХВАЛА

06 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/5347/20
адміністративне провадження № К/9901/4793/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року 
у справі №420/5347/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми завданої при нарахуванні індексації грошового забезпечення,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми завданої при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 грудня 2017 року шкоди в розмірі 43497,38 грн., мотивуючи його тим, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі №420/4313/19 Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено        позивачу        індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 грудня 2017 року. Проте, нарахування індексації грошового забезпечення здійснено без дотримання вимог    Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року, позов задоволено частково, визнано протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 грудня 2017 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, зобов`язано відповідача донарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 грудня 2017 року з врахуванням проведеної виплати з встановленням базового місяця - січень 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.15 лютого 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі №420/5347/20. 
Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору за подання касаційної скарги.
Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 0102932584813) копія ухвали суду від 11 березня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху отримана представником скаржника 27 березня 2021 року.
29 березня 2021 року до Верховного Суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків та платіжне доручення №138 від 24 березня 2021 року.
Таким чином, особою, що подала касаційну скаргу, були усунуті недоліки касаційної скарги, які були зазначені в ухвалі Верховного Суду від 11 березня 2021 року, що дає змогу вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.
За правилами частини першої   статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -   КАС України), за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, серед основних засад судочинства, закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно пункту 20 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України “Про запобігання корупції” займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом розгляду у даній адміністративній справі є нарахування індексації грошового забезпечення без дотримання вимог    Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , на посаді заступника начальника відділу, яка не відноситься до посад, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища. 
Таким чином, в силу вимог пункту першого частини шостої статті 12 КАС України дана справа законом віднесена до справ незначної складності.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржниками не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційних скаргах відсутні та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційних скарг.
Також Верховний Суд зауважує, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з урахуванням висновків, які викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17, від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17,   від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, та від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17.
Разом з цим, оскаржуючи судове рішення, яке розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої  статті 328 КАС України, зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, проте, які саме норми права неправильно застосовано судами попередніх інстанцій,  щодо яких наявний висновок, викладений у постановах Верховного Суду, в касаційній скарзі відповідачем не зазначено.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
У касаційній скарзі скаржником порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.
В обґрунтування такого клопотання зазначено, що скаржник отримав копію оскаржуваного судового рішення 18 січня 2021 року, а касаційну скаргу було направлено до Верховного Суду 12 лютого 2021 року (відповідно штемпелю на конверті).
Вказані обставини підтверджуються доданими до касаційної скарги документами.
Відповідно до вимог частини другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення
За наведених обставин, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відмовити у відкритті касаційних проваджень за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі №420/5347/20.
4. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційними скаргами та доданими до скарги матеріалами направити особам, які подали касаційні скарги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

..................................
..................................
..................................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду