ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 червня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 731/533/20
Головуючий у першій інстанції – Савенко А. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/537/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого судді  - Губар В.С.,
суддів:  Скрипки А.А., Харечко Л.К.

Позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 
Відповідач – Несходовська Ганна Василівна

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
місце ухвалення судового рішення – смт Варва Чернігівської області
дата складання повного тексту судового рішення – не зазначено

                                         УСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості за кредитним договором  № б/н від 03.04.2018 року у розмірі 34153,41 грн.
Позовна заява  мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкету-заяву № б/н від 03.04.2018 року,  висловивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Анкетою-заявою відповідача підтверджується, що вона повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
Банк посилається, що відповідачеві відкрито кредитний рахунок (підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13000 грн.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених Договором  умовах та в межах встановленого кредитного ліміту.  Проте, у порушення умов кредитного договору, боржником своєчасно кредитна заборгованість не погашена,  внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість. 
Ураховуючи внесені кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 14.10.2020 року становить 34153,41 грн, з яких: 22710,31 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 22710,31 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 8226,50 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 3216,60 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісії.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області  від 20 січня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк»  задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 квітня 2018 року 22822 грн. 31 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції т в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стверджує, що відповідачка підписала заяву про отримання кредиту, зверталася за перевипуском картки, користувалася  кредитом, погашала кредитну заборгованість і тим самим висловила свою згоду з  договором та його умовами, і особистим підписом  підтвердила, що  ознайомлена та погодилась  з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування.  
Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідками про надані картки та зміну умов кредитування.
Наголошує, що банківська виписка по картковому рахунку має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5.
Банк посилається, що разом з анкетою-заявою 03.04.2018 року  ОСОБА_1 також підписала Паспорт споживчого кредиту, що підтверджує її  ознайомлення з умовами кредитування.
Вважає, що суд  безпідставно відмовив у стягненні заборгованості  по відсоткам за користування кредитом, які передбачені умовами надання кредиту, оскільки відповідачкою вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним не заявлялись і таке звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором  може становити економічну небезпеку для країни.
ОСОБА_1 з моменту оформлення кредитного договору не зверталась до Банку щодо неправильного нарахування відсотків.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, банк посилався на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 293/599/19-ц, від 02 жовтня 2019 року  справі № 754/1328/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16.

У встановлений апеляційним судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавався.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка фактично користувалась кредитними коштами, які не повернуті, і розрахунок заборгованості щодо тіла кредиту нею не спростований.
Також за висновком суду, нарахування АТ КБ «ПриватБанк» суми у розмірі 3216,60 грн., яка складає 86,4 відсотків від простроченої заборгованості за кредитом з посиланням на ст. 625 ЦК України, прямо суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується  апеляційний суд, враховуючи наступне.
Судом встановлено,  що 03.04.2018 року між банком та ОСОБА_1 укладений  кредитний договір шляхом  підписання анкети-заяви про приєднання  до Умов та Правил  надання банківських послуг у ПриватБанку  (а.с. 10).
У заяві вказано, що підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування.  
Судом встановлено, що ця анкета-заява не містить ніякої інформації про розмір виданого і отриманого відповідачкою  кредиту, не містить умов і строків повернення кредиту, не містить інформації про  встановлений кредитний ліміт, про розмір відсотків за користування кредитом, які б були погоджені сторонами. Не вказано також, коли конкретно ОСОБА_1 кредит отримала і у якому розмірі.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 до банку із заявою про закриття карткового рахунку не зверталась. Заперечень щодо не підписання анкети-заяви та не отримання кредитних кощтів від неї не надходило і матеріали справи таких доказів не містять. 
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати, яка підписана представником банку без зазначення його прізвища, ім`я та по батькові, 03.04.2018 року ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № б/н видано картку № НОМЕР_1 зі строком дії 12/21, а 16.04.20108 року - № НОМЕР_2 зі строком дії 12/21 (а.с. 8).
Також згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк»  про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , були встановлені такі кредитні ліміти: 03.04.2018 року – 500 грн., 08.04.20108 року – збільшено до 11000 грн., 10.08.2018 року – збільшено до 13000 грн., 19.12.2019 року – зменшено до 0 грн. Старт карткового рахунку відбувся 03.04.2018 року (а.с. 9).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 користувалась отриманими кредитними коштами та частково здійснювала погашення заборгованості, що підтверджується  банківською випискою  по рахунку ОСОБА_1 , однак свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконувала (а.с. 66-67). Зазначені обставини ОСОБА_1 не спростовувала і не заперечувала.
Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості станом на 14.10.2020 року, заборгованість ОСОБА_1   за кредитним договором б/н від 03.0.2018 року становить 34153,41 грн. і складається із заборгованості:   за тілом кредиту – 22710,31 грн.,  за простроченим тілом кредиту – 22710,31 грн., за простроченими відсотками – 8226,50 грн., за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України – 3216,60 грн., пеня – 0, 00 грн., комісія – 0,00 грн. (а.с. 5-7).
Договір, виконаний частково, не може вважатися неукладеним (постанова ВП ВС у справі №338/180/17 від 05.06.2018року).
Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку ОСОБА_1 не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого  висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
При вирішенні цього спору, апеляційний суд враховує, що  одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. 
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору, санкції за порушення порядку виконання мають бути пропорційними.
При цьому, відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).
Банк, заявляючи вимогу про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.04.2018 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які викладені на сайті банку www.privatbank.ua як на невід`ємні частини укладеного договору (а.с. 1-4а).
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розуміла і усвідомлювала ОСОБА_1 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Позивачем також не доведено, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц.
Підстав відступити від вказаних правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.
За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Умови та правила надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача https://privatbank.ua, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (03 квітня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 грудня 2020 року). 
Отже, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих доказів про конкретно запропоновані відповідачу  Тарифи, Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та інших штрафних санкцій за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують ознайомлення відповідача з цими документами на час укладення кредитного договору.
Надані позивачем витяг з умов та  правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка  підписана останньою.  Лише особистий підпис позичальника може свідчити про прийняття ним запропонованих банком умов та достовірно підтвердити приєднання як другої сторони до запропонованого договору (а.с. 12-55).
  Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів щодо ознайомлення відповідача з умовами кредитування щодо розміру відсотків та інших штрафних санкцій.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку,  які містяться в матеріалах даної справи та не мають підпису відповідачки, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 квітня 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору з урахуванням сплати процентів за користування кредитними коштами.
Висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні прострочених відсотків за користування кредитом грунтується не на відсутності для цього правових підстав в цілому, а на безпідставності цих вимог банку через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 03 квітня 2018 року. При цьому, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Зважаючи на сукупність обставин та наявних  у справі доказів, суд першої інстанції відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України до правовідносин між сторонами правильно застосував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
Щодо вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими згідно із ст.625 ЦК України слід зазначити наступне.
АТ КБ «ПриватБанк» заявлено позовну вимогу про стягнення відсотків, нарахованих по ст. 625 ЦК України, тобто відсотків встановлених законом, а не договором.
ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, яким їй надано кредит строком до останнього дня грудня 2021 року зідно довідки (а.с. 8)..
В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання позову 07 грудня 2020 року розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України.
Згіднорозрахунку АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 7) проценти за користування кредитом, згідно із ст.625 ЦК України нараховувались банком з 01.10.2020 року по 29.02.2020 року, тобто ще до виникнення у позивача права на отримання відповідних сум, тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог банку в частині стягнення процентів (за ст. 625 ЦК України) та відсутність підстав для їх задоволення.  
Апеляційний суд враховує, що використання ОСОБА_1 кредитної картки та часткове повернення нею коштів не свідчить про те, що вона знала і розуміла, як це передбачено вимогами законодавства, умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування неустойки, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів. Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом також встановлено наступне.
На підтвердження заявленої вимоги про стягнення заборгованості за відсотками позивачем до апеляційної скарги додано Паспорт споживчого кредиту щодо умов кредитування, який підписаний ОСОБА_1 , в якому, крім іншого, зазначені тип та розмір процентних ставок, штраф за порушення строків платежів та його розміри (а.с. 100-103).
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 2, 4, 5, 8 статті 83 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц, аналогічний правова позиція Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 458/867/15-ц).
Банком не було подано до суду першої інстанції Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 , а причини його неподання до суду першої інстанції позивачем не обґрунтовані.
Тому апеляційний суд враховує, що у позивача були відсутні об`єктивні обставини, що перешкоджали та унеможливлювали подати вказаний доказ до суду першої інстанції у встановлені процесуальним законом строки, а тому за відсутності поважних причин неподання нового доказу в апеляційного суду відсутні підстави для його дослідження.
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що АТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову не надано жодного доказу, який би підтверджував його позовні вимоги, як це передбачено статтями 12, 81, 83 ЦПК України, зокрема, належне погодження сторонами усіх умов кредитування. Надання нових доказів до суду апеляційної інстанції, які не були надані суду першої інстанції без поважних причин, суперечить принципу рівності сторін перед законом  та може розцінюватись як надання переваг  позивачеві усупереч передбаченому процесуальним законом принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив розмір стягнутої заборгованості  та обґрунтовано  встановив відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по відсотках, за користування кредитом. Доводи апеляційної скарги висновків  оскаржуваного судового рішення  не спростовують і не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті і справедливого  судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
        Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»  залишити без задоволення.
Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                  Судді: