ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Харків

Справа № 643/8630/20
Провадження № 22-ц/818/2257/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Кругової С.С.,
суддів                        Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: Адміністрація Державної прикордонної служби України, 
Третя особа Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 

апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Горбунова Я.М.),-

у цивільній справі за позовом про зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про виключення житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 з числа службової житлової площі та подати до Харківської міської ради клопотання про виключення даної квартири з числа житлової площі Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. 

Позов мотивований тим, що він є учасником бойових дій, стаж його військової служби складає більше 27 років та наказом Голови Державної прикордонної служби від 3 липня 2019 року за №689-ос його було звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням контракту. Посилається на те, що на підставі статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, він має право на вирішення питання про виключення квартири, у якій він проживає, із числа службових, так як має вислугу на військовій службі понад 20 років, перебуває на квартирному обліку, постійного житла на даний час не отримав. Спірна службова квартира, у якій позивач проживає із родиною з 2005 року згідно службового ордеру, знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Вказує, що під час звернення до відповідача із проханням виключення квартири із числа службових отримав відповідь щодо неможливості вчинення таких дій через відсутність механізму такого виключення, при цьому за період 2019-2020 років відповідачем вже було прийнято 66 рішень щодо виключення житла із числа службових. Вважає дії відповідача такими, що порушують права позивача, що і стало причиною звернення до суду.

У відзиві на позов Адміністрація Державної прикордонної служби України зазначала, що позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивач разом із членами своєї сім`ї перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла в Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України: у загальній черзі за № 29, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень за № 56. Надання позивачу житла для постійного проживання шляхом виключення квартири, в якій він проживає, з числа службового житла, призведе до порушення прав тих військовослужбовців, які перебувають в квартирній черзі (списках першочерговиків) на отримання постійного житла перед ОСОБА_1 , так як вони мають такі ж самі права на житло як і позивач, при цьому законодавством встановлено, що реалізація права на житло цих осіб має відбутися у часі раніше позивача. Крім того, вважає, що позивач звернувшись до суду з такими вимогами, фактично виступає в інтересах інших членів своєї сім`ї, які є повнолітніми і мають право на самостійну реалізацію своїх прав, а позивач не має належним чином оформлених повноважень на представлення їх інтересів. 

У відповіді на відзив позивач зазначив, що доводи відповідача не спростовують законності його вимог виходячи з наступного. Питання зняття з житлового приміщення статусу службового жодним чином не пов`язані з особами, які перебувають на квартирній черзі, і залежить виключно від наявності потреби військової частини у такому службовому житлі (можливості його використання у цьому статусі). У зв`язку із звільненням позивача, якому воно було надане для тимчасового проживання, та наявною у нього вислугою більше 20 років, таке житло не може бути вилучене у позивача та використане військовою частиною на власний розсуд, без забезпечення позивача рівноцінним житловим приміщенням у місті Харкові. Заперечення відповідача в частині того, що права інших військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку, на надання такого житла у постійне користування не грунтуються на вимогах закону, оскільки ордер може бути видано лише на вільне житлове приміщення, а тому черговики не можуть претендувати на житлове приміщення, яке зайняте іншою особою, і підстави для виселення цієї особи з такого приміщення відсутні.

У запереченнях на відповідь позивача відповідач зазначав, що вся сім`я ОСОБА_1 , як військовослужбовця, перебуває на квартирному обліку, між тим, позов підписано лише останнім, при цьому не надано доказів на наявність повноважень представництва усіх повнолітніх членів сім`ї.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України подати до Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службової житлової площі Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, позивач є військовослужбовцем, має    календарну вислугу більше 27 років, є учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку, але постійного житла до цього часу не отримав. Чинним законодавством не встановлено підстав для відмови відповідача у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Харківської міської ради за поданням Адміністрація державної прикордонної служби України, не подаючи відповідне клопотання, відповідач прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В частині зобов`язання прийняття відповідного рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих вимог, оскільки саме рішення про виключення житла із числа службового приймає виконавчий орган відповідної ради.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим, судом не було надано належної оцінки доводам відповідача, порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки неправильно застосовано законодавство України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом вирішено питання про право повнолітніх дієздатних осіб без їх особистого волевиявлення та участі у справі або оформленого належним чином представництва, оскільки позов підписано лише ОСОБА_1 , тоді як на квартирному обліку він перебуває із членами своєї сім`ї. Крім того, донька позивача також є військовослужбовцем у вищому навчальному закладі і на неї поширюються норми щодо забезпечення житлом для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби, і за таких обставин, таке право нею вже буде використане без її згоди та особистого волевиявлення. Зазначає, що дружина позивача також є військовослужбовцем і рішення суду може впливати на її права та інтереси.

Також посилається на законодавство, яке регулює черговість надання жилих приміщень та вказує, що позивач з членами своєї сім`ї перебувають на квартирному обліку із встановленням відповідної черги перед якими також перебуває значна кількість інших військовослужбовців, які мають однакові з позивачем права на житло і реалізація їх прав має відбутися раніше. Тому, надання позивачу житла для постійного проживання раніше осіб у черзі, які йому передують, є порушенням їх законних прав та інтересів і суперечить законодавству.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду без змін, виклавши доводи аналогічні його відповіді на відзив на позов. Також зазначив, що право членів сімей законодавством визначено похідним від права військовослужбовців на отримання житла, що не передбачає висування ними окремо аналогічних позовних вимог. Вказував, що станом на час звернення із позовом, його донька була неповнолітньою і перебувала на його утриманні, а також умовою реалізації права позивача є наявність вислуги на військовій службі більше 20 років, у членів його сім`ї вислуга становить значно менше та крім того, подія, яка передує набуттю можливості реалізації права на отримання ними житла може не настати, тому пов`язувати зі справою події, що не настали і можуть не настати неприпустимо. Звертає уваги, що позовні вимоги стосуються виключенню житла із числа службових, а правовідносини щодо отримання житла у постійне користування будуть реалізовані лише після цього, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. 

У своїх поясненнях третя особа просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду, оскільки воно є незаконним та необґрунтованим, судом порушено норми матеріального права та неправильно застосовано законодавство. Вказує, що залучення Східного регіонального управління ДПС України третьою особою на стороні позивача є необґрунтованим, оскільки воно не може мати такий процесуальний статус з огляду на заявлені позовні вимоги та третьою особою було вчинено усі необхідні дії щодо вирішення порушеного позивачем питання. Також посилається на черговість осіб на квартирному обліку і наполягає на тому, що задоволення вимог позивача призведе до порушення прав та інтересів інших осіб-військовослужбовців у черзі.

У додаткових поясненнях третя особа зазначала, що позивач має право на забезпечення постійним житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла, при цьому ним не надано доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу і права яких можуть бути порушені у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині задоволення позову, тому в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі в органах Держприкордонслужби до 01.08.2019 р. Останнє місце військової служби ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 03.07.2019 р. № 689-ос позивача було звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.08.2019 р. № 429-ос позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено із списків військової частини № НОМЕР_1 з 01.08.2019 р. 

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.04.2015 р. позивач має статус учасника бойових дій.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 02.09.2019 р. позивач має статус ветерана військової служби. 

В період проходження військової служби позивача разом із його родиною складом сім`ї три особи було зараховано на квартирний облік для отримання житла по місту Харкову на підставі рішення Житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону від 13.02.2003 р., протокол № 53 від 13.02.2003 р.

На підставі ордеру, виданого Виконавчим комітетом Ленінської Ради народних депутатів м.Харкова від 04.02.2005 р., ОСОБА_1 було надане службове житло житловою площею 39,8 кв.м., яке складається з трьох житлових кімнат, за адресою: АДРЕСА_2 , на склад сім`ї з трьох осіб: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 .

Зазначена квартира відповідно до рішення виконавчого комітету Московської районної ради м.Харкова від 21.12.2004 р. № 591/7 включена до складу службової житлової площі Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. За довідкою від 04.03.2020 р. № 11/93, виданою Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, зазначена квартира перебуває на обліку даного органу.

Будинок АДРЕСА_3 згідно рішення ХХХ сесії IV скликання Харківської міської ради від 20.12.2004 р. № 218/04 та розпорядження Управління комунального майна та приватизації від 11.03.2005 р. № 278 прийнятий до комунальної власності міста.

Згідно протоколу засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону від 12.02.2016 р. № 2 позивача разом із родиною складом сім`ї чотири особи (заявник, дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , 2002 р. народження, син ОСОБА_4 , 2008 р. народження), зараховано до списків на першочергове отримання житла.

Позивач разом з членами родини перебуває на цей час на квартирному обліку для отримання постійного житла в Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України: у загальній черзі за № 29, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень за № 56. 

Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону від 12.07.2019 р.№ 6 було вирішено клопотати перед Адміністрацією Державної прикордонної служби України про зняття статусу «службова» з квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання ОСОБА_1 на склад сім`ї чотири особи, із зняттям з квартирного обліку військовослужбовця. 

Згідно листа Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24.02.2020 р. № 704/Д-15ПI/1406 житлову справу позивача разом із списками розподілу постійного житла було направлено до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Листом від 06.03.2020 р. за № 704/Д-430 Адміністрація державної прикордонної служби України повідомила ОСОБА_1 про відсутність визначення відомчими нормативно-правовими актами чіткого механізму та порядку розгляду питань щодо виключення житлових приміщень із числа службових, в зв`язку з чим адміністрацією опрацьовується нова інструкція про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, в якій, зокрема, буде визначено детальний механізм та порядок розгляду питань щодо виключення житлових приміщень із числа службових. Квартира, в якій проживає позивач, перебуває на управлінському обліку в Адміністрації Держприкордонслужби, як службове житло, рішення про виключення житлового приміщення з числа службового приймається виконавчим органом районної, міської, районної в місті ради за клопотанням Адміністрації Держприкордонслужби, яка приймає рішення про потребу у використання житла в якості службового. 

З мотивів відсутності чіткого правового механізму вирішення питання щодо виключення квартир з числа службових Адміністрацією державної прикордонної служби України листом від 27.04.2020 р. за № 704/Д-932 було повідомлено ОСОБА_1 про повернення його облікової житлової справи без прийняття рішення щодо виключення квартири з числа службових квартир.

В даних листах Адміністрація державної прикордонної служби України повідомляє, що протягом 2019-2020 років адміністрацією було прийнято 66 рішень щодо виключення житла з числа службового.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

За правилами пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Згідно статті 118 ЖК України  службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Вказаним Порядком на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленою нормою. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Отже, питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Харківської міської ради, а не Адміністрацією Державної прикордонної служби України. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не подаючи відповідне клопотання, відповідач прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання подати відповідне клопотання, оскільки позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, має календарну вислугу більше 20 років, є учасником антитерористичної операції, перебуває на квартирному обліку, але постійного житла до цього часу не отримав, а отже має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним в подальшому для постійного проживання.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відсутності підстав для зобов`язання відповідача направити до Харківської міської міської ради клопотання про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Посилання відповідача на недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових, - не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.

"Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями" передбачає виключення квартири з числа службових за умови перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку на квартирному обліку в ЗСУ і відповідність займаного житла нормам законодавства, а не згідно настання черги на отримання житла.

Суд першої інстанції обґрунтованого виходив із того, що відповідач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови (зволікання) у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності позитивного рішення житлової комісії військової частини та наказу командира військової частини з цього приводу. Немотивована бездіяльність відповідача обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним військовослужбовця для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985св19). Підстав для відступу від висновків, висловлених у зазначеній постанові, колегією суддів не встановлено.

Щодо представництва позивачем членів своєї сім`ї при зверненні до суду з позовом слід зазначити, що ОСОБА_1 подав позов на захист своїх прав та інтересів, які на його думку були порушені з огляду на вищевикладені обставини, використовуючи при цьому реалізацією свого права на отримання житла та гарантіями щодо забезпечення його, як військовослужбовця та членів його родини, жилим приміщенням, оскільки наразі саме він відповідає критеріям, які стосуються питання виключення квартир з числа службових та саме він був на квартирному обліку разом із членами своєї сім`ї. Питання відносно житлових правовідносин членів сім`ї позивача у даній справі не вирішується, так як і їх можливість на реалізацію свого права.

Відносно доводів третьої особи щодо її залучення на стороні позивача, то судова колегія зазначає, що право визначати коло учасників справи надається позивачу, що не суперечить положенням ст.53 ЦПК України, при цьому суд при розгляді справи зіставляє учасників справи та заявлені до них позовні вимоги, з урахуванням чого ухвалює рішення.

Апеляційна скарга також не містить будь-яких доводів в частині відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, а також висновків суду не спростовують.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись, ст. ст. 294, 315, 352, 362, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України – залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                С.С. Кругова

Судді                                                                                        О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови 
складено 24 травня 2021 року