Єдиний унікальний номер 235/9187/19 
Номер провадження 22-ц/804/1051/21        

                                                               ПОСТАНОВА
                                                         ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого-судді Мірути О.А.,
суддів: Гапонова А.В., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання  Цимбала Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 по цивільній справі № 235/9187/19 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Покровської міської ради, про виділ частки майна із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності (суддя Хмельова С.М.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року,

                                                        В С Т А Н О В И В:

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

      У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про виділ частки майна із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності.
            Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.11.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільного сина - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .
           Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2012 року  шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.
           Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.11.2012 року (справа № 2/0529/2239/2012), яке залишено без змін   Апеляційним судом Донецької області від 04.01.2013 року, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності по 1/2 частині, за кожним, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
            Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3416266, сформованого 15.05.2013 року, за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
  На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебувають: з 11.05.2017 року - позивач ОСОБА_1 , з 18.12.2002 року - відповідач ОСОБА_2 , з 18.12.2002 року - ОСОБА_4 , 1994  р.н.(син відповідача); з 14.06.2004 року - ОСОБА_3 , 2004 р.н.(син сторін по справі).
  Під час реалізації позивачем ОСОБА_1 прав співвласника на житлове приміщення, зокрема, експлуатації за призначенням, виникли складнощі, оскільки відповідачем ОСОБА_2 чиняться суттєві перешкоди у вільному користуванні належною йому часткою квартири, встановити порядок користування об`єктом нерухомості неможливо через складні, напружені, недоброзичливі стосунки між сторонами.
Спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_2 свого часу була реконструйована шляхом переобладнання двох самостійних, ізольованих однокімнатних квартир.
  Згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 19.02.2013року, вона має загальну площу - 72,6 кв.м., складається з 3-х кімнат: 1-а кімната 19,8 кв.м., 2-а кімната 6,1 кв.м., 3-я кімната 17,8 кв.м., кухні площею 12,0 кв.м., вбиральні 3,0 кв.м., передпокою - 5,9; 8,0 кв. м.
  З урахування плану квартири, складеного КП «БТІ м. Покровська», приймаючи до уваги технічні показники, а саме, що житлове приміщення може мати два окремі виходи (через під`їзд № 1 та під`їзд № 2),  вона може бути поділена між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таким чином, що склад новоутворених об`єктів нерухомого майна буде складати:  однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею - 37,7 кв.м. (коридор (передпокій) - 5.9 кв.м., кімнату - 19,8 кв.м, кімнату (кухню) - 12,0 кв.м; однокімнатну квартиру № 2 загальною площею 34,9 кв.м. (коридор (передпокій) - 8,0 кв.м., вбиральню - 3,0 кв.м., кімнату - 6,1 кв.м., кімнату - 17.8 кв. м.
  У такому варіанті виділу ідеальних часток (в натурі) у праві спільної часткової власності, допущено відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних частин ідеальним, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, не зачіпає прав сторін як власників, а також передбачається необхідність проведення незначних будівельних робіт - зробити вхід в квартиру АДРЕСА_4 , заложити двері між двома коридорами.
  Позивачем до позовної заяви долучене креслення з планом квартири, з кольоровим відтворенням вищеописаного варіанту розподілу між сторонами часток в натурі спільної сумісної квартири.
                 Позивач просить суд виділити йому в наурі (ідеальну частку) в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення загальною площею 34,9 кв.м., а саме: коридор (передпокій) – 8,00 кв.м., вбиральня – 3,0 кв.м., кімната – 6,1 кв.м., кімната 17,8 кв.м. Виділити ОСОБА_2 в натурі (ідеальну частку) в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення загальною площею 37,7 кв.м., а саме: коридор (передпокій) - 5.9 кв.м., кімната - 19,8 кв.м, кімната (кухня) - 12,0 кв.м. та припинити 
              право спільної часткової власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

       Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що сторони мають неприязні відносини та не можуть поразумітися по питанню користування спільною квартирою.
Вважає, що можливість виділу в натурі ідеальних часток належної ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири існує, оскільки спільна квартира свого часу була реконструйована в єдиний об`єкт житлової нерухомості із двох самостійних, ізольованих квартир. Посилається на висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 1905/02 від 21.05.2020 року, складений кваліфікаційним експертом Прудіус С.І.,згідно до якого :    1.Квартира АДРЕСА_5 , а саме кімнати: 19-1 передпокій – 5,9 кв.м., 19-2 житлова – 19.8 кв.м., 19-3 кухня – 12,0 кв.м., загальною площею – 37,7 кв.м. та житловою площею – 19,8 кв.м.;
2.Квартира АДРЕСА_6 , а саме кімнати: 19-4 передпокій – 8,0 кв.м., 19-5санвузол – 3,0 кв.м., 19-6 житлова – 6,1 кв.м., 19-7житлова – 17,8 кв.м., загальною площею – 34,9 кв.м. та житловою площею – 23,9 кв.м.
  Згідно позовних вимог у власність ОСОБА_1 повинна перейти квартира АДРЕСА_6 , загальною площею – 34,9 кв.м. та житловою площею – 23,9 кв.м. , а у власність ОСОБА_2 - квартира ІНФОРМАЦІЯ_2 , загальною площею – 37,7 кв.м., житловою площею – 19,8 кв.м.
  Позивач погоджуючись на те, що у його власність перейде квартира меншою площею та не має наміру вимагати компенсацію. Проте, за таким поділом у власність відповідачки ОСОБА_2 перейде квартира більшою загальною площею, але менше ніж на 4 кв.м. житловою.
    Звертає увагу суду, що відповідачка протягом всього часу розгляду справи не мала жодних пропозицій та зацікавленості у вирішенні спору про виділ часток зі спільної власності в натурі. На його думаку, суд безпідставно не врахував виготовлений ним план поділу квартири. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, та проявленій позивачем активній позиції збирання і подачі суду всіх можливих доказів, які мають значення для вирішення спірних віносин.
Крім того, додає, що при призначенні будівельно-технічної експертизи за клопотанням відповідачки судові втирати для проведення вказаної експертизи було покладено на неї, але він впродовж всього судового розгляду справи пропонував відповідачці солідарно понести вказані витрати. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги цей факт та відмовив у задоволенні позову.    

        УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. 
Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодилась, просила її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

  Судом встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 28.12.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21.03.2013 року рішення змінено, із мотивувальної частини рішення виключено правові висновки щодо встановлення фактів: «сторони мешкають окремо з 2008 року», «спору про поділ майна на даний час немає», «питання про міс це прживання дитини вирішено, дитина залишається проживати разом із позивачкою». В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.10, 11).
  Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.11.2012 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частині за кожним, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.01.2013 року рішення суду залишено без змін (а.с.19-21).
За технічним паспортом, який виготовлено станом на 19.02.2013 року, квартира АДРЕСА_2 ) складається з 3-х кімнат житловою площею 43,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната 19,8 кв.м., 2-а кімната 6,1 кв.м., 3-я кімната 17,8 кв.м.; кухні – 12,0 кв.м.; вбиральні (сполученої) – 3,0 кв.м.; передпокою 5,9; 8,0 кв.м. Загальна площа квартири - 72,6 кв.м. (а.с. 23-25).
У спірній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 1994 р.н. ОСОБА_3 , 2004 р.н.(а.с.60).
Позивач ОСОБА_1 надав суду власноручно виготовлений план квартири з варіантом можливого виділу часток в натурі з влаштуванням двох окремих входів, згідно якому позивачу пропонується  виділити: житлову кімнату площею – 17,8 кв.м., житлову кімнату – 6,1 кв.м., ванну кімнату – 3,0 кв.м. та передпокій – 8,0 кв.м., загальною площею – 34,9 кв.м., а відповідачці: житлову кімнату – 19,8 кв.м., кухню – 12,0 кв.м. та передпокій – 5,9 кв.м., загальною площею – 37,7 кв.м. (а.с.26),
Згідно висновку ФОП ОСОБА_6 від 21.05.2020 року, наданого суду позивачем, за технічними показниками спірна квартира може бути поділена. Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна: 1) квартира ІНФОРМАЦІЯ_2 – кімнати: передпокій – 5,9 кв.м.; житлова кімната – 19,8 кв.м., кухня – 12,0 кв.м., загальною площею 37,7 кв.м. та житловою площею 19,8 кв.м.; 2) квартира 19/1 – кімнати : передпокій – 8,0 кв.м; санвузол – 3 кв.м.; житлова -6,1 кв.м. житлова 17,8 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м. та житловою площею 23,9 кв.м (а.с. 104).
          За висновком ФОП ОСОБА_6 станом на 08.06.2020 року, виданим ОСОБА_1 , встановлено, що для подальшої експлуатації новоутвореної квартири АДРЕСА_6 , яка передбачається для виділення позивачу, як окремого об`єкту нерухомості, необхідне влаштування окремого входу та мурування дверних отворів в несучій стіні, що надає можливість доступу до сходової клітини багатоквартирного житлового будинку, а також зробити мурування отвору, що надає доступ до квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 . Роботи з переобладнання квартири необхідно здійснювати з дотримання усіх будівельних норм та правил після відповідної реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт в ДАБІ. (а.с.104-105). 

          ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню  не підлягає.

        МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону судове рішення у повній мірі відповідає. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач та відповідач є власниками у рівних долях спірної квартири, та мають право на виділ своєї частки в натурі. Проте, суду не надано належних та допустимих доказів з яких можна зробити висновок, що у випадку поділу квартири за варіантом, який пропонує позивач, можливо створити два окремі об`єкти нерухомого майна, кожен з окремою системою життєдіяльності (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), що унеможливлює проведення виділу частки у такий спосіб.
Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, оскільки він відповідає встановленим по справі обставинам, наявним у матеріалах справі доказам та зроблений з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В силу ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна — це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
З положень ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦК України вбачається, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частин першої, третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
           При поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення, суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі № № 127/14320/15-ц.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою КабінетуМіністрів Українивід 08.12.2010 року №1117«Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (постанова Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі № 725/602/18).
              Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженою наказом №55 від 18.06.2007 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України.
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Тобто виділ можливо зробити лише на ту площу, яка узгоджується із технічною документацією.
      Виходячи із змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
       Отже, визначальним для виділу частки у квартирі, яка перебуває у спільній частковій власності, є технічна можливість виділу частки даної квартири відповідно до часток співвласників.
       
     В обґрунтування заявлених позовних вимог щодо можливості поділу спірної  квартири в натурі, позивачем по справі ОСОБА_1 суду надані докази:
- власноручно виготовлений план квартири з варіантом можливого виділу часток в натурі з влаштуванням двох окремих входів, згідно якому позивачу пропонується  виділити: житлову кімнату площею – 17,8 кв.м., житлову кімнату – 6,1 кв.м., ванну кімнату – 3,0 кв.м. та передпокій – 8,0 кв.м., загальною площею – 34,9 кв.м., а відповідачці: житлову кімнату – 19,8 кв.м., кухню – 12,0 кв.м. та передпокій – 5,9 кв.м., загальною площею – 37,7 кв.м. (а.с.26);
- висновок ФОП ОСОБА_6 від 21.05.2020 року, дослідження за яким було проведено за замовленням позивача у позасудовому порядку, в якому зазначено, що за технічними показниками спірна квартира може бути поділена. Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна: 1) квартира 19 – кімнати: передпокій – 5,9 кв.м.; житлова кімната – 19,8 кв.м., кухня – 12,0 кв.м., загальною площею 37,7 кв.м. та житловою площею 19,8 кв.м.; 2) квартира 19/1 – кімнати : передпокій – 8,0 кв.м; санвузол – 3 кв.м.; житлова -6,1 кв.м. житлова 17,8 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м. та житловою площею 23,9 кв.м (а.с. 104).
          Інших доказів технічної можливості виділу частки даної квартири відповідно до часток співвласників суду не надано.
          Також в матеріалах справи відсутні належний технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.      
           Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
           Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
  Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
            Ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
            Ч.1 п.1 ст 103 ЦПК України передбачено, що якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу у справі.
             Ст. 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
             На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання щодо технічної можливості виділу частки даної квартири відповідно до часток співвласників має вирішувати експертиза, яка призначається судом у порядку, визначеному ЦПК України.
             З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді така експертиза по справі судом призначалася за клопотанням відповідача, але не була виконана через не сплату.
           Позивачу ОСОБА_1 судом першої інстанції роз`яснялося право на  заявлення клопотань про призначення експертизи по справі, однак він своїм правом не скористався та такого клопотання особисто суду не заявив, пославшись на наявність висновку ФОП ОСОБА_6 від 21.05.2020 року, дослідження за яким було проведено за замовленням позивача у позасудовому порядку.
            Відповідно до  ч.ч. 2,3 ст 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
           Отже, оскільки позивачу по справі ОСОБА_1 в суді першої інстанції  роз`яснялося право на призначення експертизи, як доказу по справі, він таким правом не скористався та не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому призначення по справі експертизи в суді апеляційної інстанції за такими обставинами ЦПК України не передбачено.
            З наведених підстав, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про бажання позивача сумісно, разом з відповідачем, оплатити проведення експертизи по справі, не впливає на висновок суду першої інстанції про не доведеність позивачем по справі своїх позовних вимог, а саме не надання належних доказів технічної можливості виділу частки спірної квартири відповідно до часток співвласників, яка у відповідності до ч.2 ст. 78 ЦПК України  має бути підтверджена певними засобами доказування, а саме заключенням експертизи, призначеної судом, та не може бути підтверджена іншими засобами доказування.
            З наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо належності, як доказу, висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 1905/02 від 21.05.20202 року, оскільки вказаний висновок суперечить вимогам ЦПК України та не є належним доказом по справі.            
            На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами матеріального права.
           Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.           
           Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

        ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

            Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам і доказам у справі та не знаходить підстав для їх переоцінки.
            У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
            З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2021 року, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Підстав для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції не підлягають компенсації.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:      О.А. Мірута 

Судді:        А.В. Гапонов

         Я.В. Хейло

          Повний текст постанови складений 26.05.2021 року          
          Суддя: