Ухвала
Іменем України
 
29 червня 2021 року
м. Київ       
справа № 463/11488/20
провадження № 51-3142 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року про відмову у відкритті провадження за заявою про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 
28 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами,
встановив:
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року ОСОБА_4 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2020 року, його апеляційну скаргу залишено без задоволення, а вказану ухвалу слідчого судді – без змін.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Львівського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року. Вказана ухвала мотивована тим, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено перегляд за нововиявленими обставинами ухвали апеляційного суду постановленої щодо ухвали слідчого судді.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує вимогу про скасування ухвали апеляційного суду від 
07 червня 2021 року і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. 
Окрім цього, у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання щодо вирішення питання про звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення статей 55, 124 Конституції України з метою з`ясування питання чи зобов`язаний суд на підставі вказаних статей Конституції України розглянути заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали слідчого судді, ухвали апеляційного суду прийнятої за результатами розгляду скарги на невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення по суті та чи може дане право бути обмеженим, у яких випадках, на підставі яких документів.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучену копію судового рішення, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Порушене  ОСОБА_4 у касаційній скарзі питання стосується розгляду його заяви, поданої в порядку глави 34 КПК України, про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали апеляційного суду, постановленої за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Правовий висновок, щодо застосування приписів ч. 1 ст. 459 КПК України викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 
03 лютого 2020 року у справі № 522/14170/17 (провадження № 51-1836кмо19).
Згідно зазначеного висновку, положення ч. 1 ст. 459 КПК України слід розуміти як такі, що передбачають можливість перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції. 
Перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений.
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд відмовив у відкритті провадження з переглядуза нововиявленими обставинами ухвали апеляційного суду, постановленої за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, оскільки дійшов висновку, що вказане судове рішення не може бути предметом перегляду за нововиявленим обставинами, в порядку глави 34 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Щодо посилання ОСОБА_4 на відсутність у КПК України норми, яка надає судді апеляційного суду право відмовити у відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів дійшла наступного.
За приписами ч. 2 ст. 464 КПК України, не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно правового висновку викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі 
№ 522/14170/17 (провадження № 51-1836кмо19), положення ч. 2 ст. 464 КПК про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.
Отже, суддя апеляційного суду на підставі положень ч. 2 ст. 464 КПК України наділений повноваженнями ухвалити рішення про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.
Таким чином, ухвала Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року є законною, обґрунтованою, належним чином вмотивованою, з якою погоджується і суд касаційної інстанції. 
Колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги про те, що відмовивши у відкритті провадження про перегляд ухвали апеляційного суду за нововиявленими обставинами, апеляційний суд порушив право заявника на доступ до правосуддя, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення. 
Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). 
У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження)».
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, 
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцієюта законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним 
та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування 
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів 
(п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення 
у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. 
Частиною 1 ст. 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Згідно зі статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
За таких обставин, наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, де перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений,не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що з касаційної скарги 
ОСОБА_4 та доданих до неї документів не вбачається підстав для її задоволення, а томуу відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Що стосується клопотання ОСОБА_4 щодо вирішення питання про звернення до Конституційного Суду України з подання щодо тлумачення статей 55, 124 Конституції України, то Верховний Суд вважає його безпідставним з огляду на таке.
За п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону «Про судоустрій і статус суддів» рішення про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України приймає Пленум Верховного Суду.
При цьому, КПК України не містить норм, що дають підстави колегії суддів у процесуальний спосіб за наслідками касаційного розгляду звернутися до Конституційного Суду України з поданням про тлумачення статей 55, 124 Конституції України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд  
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року про відмову у відкритті провадження за його заявою про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3