Номер провадження: 22-ц/813/6857/21 
Номер справи місцевого суду: 522/10808/17
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси про задоволення заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року, постановлену під головуванням судді Свяченої Ю.Б. 23 листопада 2020 року у м. Одеса, –

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 2-3). 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання (аліменти) доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 1 000 грн. щомісячно. Визначено, що стягнення їх починається від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 280 грн. на користь держави. Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. У задоволенні решти позову відмовлено (а.с. 33-35).
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою, яку було уточнено, про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року (а.с. 49-50, 83).
В обґрунтування заяви ОСОБА_3 посилався на те, що виконання даного рішення за станом на теперішній час не є можливим у зв`язку зі скрутним положенням заявника, утриманням неповнолітніх дітей та відсутністю постійного місця роботи.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року було задоволено. Розстрочено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року - рівними частками, з дня постановлення ухвали 23 листопада 2020 року по 28 травня 2021 року (а.с. 125-128).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 умсно уникає виконання покладених на нього зобов`язань по утриманню власної доньки, оскільки сума, присуджена йому до сплати, є мінімальною для потреб дитини, а відсутність роботи (заробітку) у здорового чоловіка 1985 року народження не може бути підставою для несплати коштів на забезпечення життєвих потреб дитини (а.с. 133-136).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що виконання рішення станом на теперішній час не є можливим у зв`язку зі скрутним положенням заявника, утриманням неповнолітніх дітей та відсутністю постійного місця роботи, які прийнято судом як поважні та вказують на неможливість виконання рішення у повному обсязі.
Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кошти на утримання (аліменти) доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитинною повноліття, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кошти у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 1280 грн. на користь держави.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси набрало законної сили, на його виконання видано виконавчий лист.
В подальшому, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до  ОСОБА_2 , в якому просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року по справі №522/10808/17, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2018 року і до досягнення дитинною повноліття, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року було відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року змінено.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісяця, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 02 жовтня 2018 року.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою, яку було уточнено, про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року. Заява мотивована тим, що виконання рішення станом на теперішній час не є можливим у зв`язку зі скрутним положенням заявника, утриманням неповнолітніх дітей та відсутністю постійного місця роботи.
Положеннями ч.1, ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Таким чином, при набранні рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба або приватні виконавці, як органи примусового виконання, зобов`язані прийняти всі необхідні заходи для його виконання.
За змістом ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1)ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2)щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Зазначена процесуальна норма кореспондується із приписами ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» та пов`язує можливість відстрочення виконання рішення у «виняткових випадках» за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять це неможливим у певний строк. Вказаний інститут призначений для захисту інтересів боржника.
У п.10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року №14 зазначено, що суд у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання повинен мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). При цьому, Верховний Суд України не дає чітких роз`яснень щодо цих підстав, підкреслюючи роль судового розсуду в оцінці цих обставин.
Звертаючись із заявою про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року, ОСОБА_2 посилався на те, що на час розгляду справи він не мав постійного заробітку, також у нього на утриманні знаходиться дружина ОСОБА_5 , та їх спільна дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Колегія суддів вважає, що вказані обставини, хоча й мають місце, однак за їх аналізом та наданням оцінки в розумінні обставин, які б визнали можливість відстрочення виконання рішення, не містять доказів, які б вказували на причини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, або такі, які б вказували на скрутне матеріальне становище заявника.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог СК України, ЦПК України, правові підстави у випадку припинення стягнення аліментів або зміни їх розміру мають значення для зміни правовідносин лише після набрання ними чинності, а тому не можуть бути підставою для відстрочення виконання судового рішення, якого вони стосуються.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2020 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2020 року – скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 25 травня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        О.В. Князюк

                                                       А.П. Заїкін