Справа № 127/9949/18
Провадження № 22-ц/801/1158/2021
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Антонюка В. В. в залі суду у м. Вінниці, повний текст якої складено 08 квітня 2021 року,
у справі № 127/9949/18 за заявою Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), заінтересована особа Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про встановлення прядку виконання рішення суду у справі №127/9949/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу,

встановив:
У лютому 2021 року Замостянський відділ державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) звернувся до суду із заявою про встановлення прядку виконання рішення суду у справі №127/9949/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу.
Заява мотивована тим, що в квітні 2019 року до Замостянського районного відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області звернувся ОСОБА_1 з приводу примусового виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 11.12.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми авансу в розмірі 1 234 715, 62 грн., 9 162,40 грн. судового збору та 7 000 грн. витрат на правову допомогу, 13 215 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, надавши виконавчий лист.
Заявник зазначає, що ухвалою про забезпечення позову від 03.05.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив накласти арешт на майно ОСОБА_2 , в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .
Постановою заступника начальника Замостянського районного відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 17.04.2019 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №127/9949/18, виданого 26.12.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми авансу в розмірі 1 234 715, 62 грн., 9 162,40 грн. судового збору та 7 000 грн. витрат на правову допомогу, 13 215 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постановою заступника начальника Замостянського районного відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 17.04.2019 накладено арешт на все рухоме й нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .
Копії вказаних постанов боржник ОСОБА_2 отримала 17.04.2019 року.
З метою примусового виконання судового рішення ОСОБА_1 просив виконати судове рішення шляхом реалізації арештованого майна боржника, в тому числі квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .
Однак, у зв`язку з наданням боржницею довідки ПП «Бокуд» №1649 від 16.04.2019, виконавча служба не змогла виставити на примусову реалізацію квартиру АДРЕСА_1 , оскільки боржник ОСОБА_2 , якій достовірно було відомо про накладення арешту на квартиру, з метою ухилення від виконання судового рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 відповідної суми коштів та перешкоджання виконанню судового рішення, унеможливлення примусової реалізації належної їй на праві власності квартири, зареєструвала 16.04.2019 в квартирі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
01.07 2019 року боржник ОСОБА_2 отримала під розписку вимогу виконавця № 28556 від 01.07.2019 про необхідність бути присутньою 04.07.2019 о 10-й годині за адресою: АДРЕСА_2 , для участі при проведенні виконавчих дій.
Незважаючи на це, 02.07.2019 згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації за № 3316, виданою 31.07.2019 приватним підприємством «Бокуд» слідчому ЛВ Вінницького відділу поліції, боржником ОСОБА_2 , до квартири АДРЕСА_1 , було здійснено реєстрацію місця проживання громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим, станом на 02.07.2019 в квартирі було зареєстровано місце проживання вже двох осіб з малолітніми дітьми. 
В подальшому, 03.07.2019 ОСОБА_3 , яка була зареєстрована в квартирі 16.04.2019 року, знялась з реєстрації разом з малолітньою дитиною ОСОБА_4 та з 30.07.2019 зареєстрована за іншим місцем реєстрації.
Після зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 і її малолітньої дитини ОСОБА_4 в квартирі боржниці залишилась зареєстрованою ОСОБА_5 та її малолітня дитина ОСОБА_6 .
На думку заявника, дії боржника ОСОБА_2 свідчать про те, що вона здійснювала реєстрацію місця проживання осіб з малолітніми дітьми з метою свідомого перешкоджання виконанню рішення суду і свідомого створення перешкод для проведення виконавчих дій. Адже реєстрація осіб проводилась після накладення арешту на майно. Крім того, квартира боржниці має нежилий стан, вона не придатна для проживання дорослих, а тим більше малолітніх дітей. Шпалери, вікна, підлога, кахель, забруднені фарбою. На кухні відсутні газова плита, газова колонка, мийка, крани та меблі.
Боржниця ОСОБА_2 в належній їй на праві власності квартирі не зареєстрована, не проживає і під час виконавчих дій не була присутньою. В зазначеній квартирі крім ОСОБА_5 з малолітньою дитиною ще зареєстрована дочка боржниці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка була присутня при проведенні виконавчих дій, взяла квартиру на відповідальне зберігання і вказала своє місце проживання: АДРЕСА_3 .
Також, заявник зазначає, що фактично ОСОБА_5 проживає з малолітньою дитиною в квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується протоколом її допиту працівниками поліції та постановою АП018 №577061 від 23.10.2019 по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_5 за завідомо неправдивий виклик.
Замостянський відділ ДВС м. Вінниця надіслав лист №53972/15.24-25 від 28.10.2019 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, в якому просив в найкоротший термін надіслати до відділу дозвіл (відмову у наданні дозволу) на примусову реалізацію квартири АДРЕСА_1 з метою примусового виконання рішення суду.
У відповіді на зазначений лист служба у справах дітей Вінницької міської ради у листі №31-00-011-63245 від 11.12.2019 зазначає, що громадянка ОСОБА_5 двічі 19.11.2019 та 03.12.2019 запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради, для розгляду вищезазначеного запиту, але жодного разу не з`явилася. У зв`язку з неявкою ОСОБА_5 на засідання комісії з питань захисту прав дитини та неможливістю з`ясувати обставини по даній справі, орган опіки та піклування Вінницької міської ради не може надати дозвіл чи відмовити у наданні дозволу на реалізацію майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_2 .
На повторний запит заступника начальника відділу Замостянського ВДВС у м. Вінниця Белзи О.І. від 27.10.2020 № 59017/17.24-25 щодо надання дозволу (відмови у наданні дозволу) на реалізацію квартири АДРЕСА_1 , право користування якою має малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виконавчий комітет Вінницької міської ради рішенням № 2428 від 19.11.2020 відмовив Замостянському відділу державної виконавчої служби міста Вінниця у наданні дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №50 від 13.01.2021 року виданої ПП «Бокуд», ОСОБА_5 та її малолітня дитина ОСОБА_6 зареєстровані за адресою квартири боржниці.
Оскільки до даного часу постанова Вінницького апеляційного суду від 11.12.2018, якою стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 1 234 715, 62 грн, 9 162,40 грн. судового збору та 7 000 грн витрат на правову допомогу, 13 215 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, залишається, невиконаною, сума заборгованості перед стягувачем складає 880 207,57 грн., сума заборгованості перед державою складає 88 220,75 грн., заявник звернувся до суду із даною заявою про встановлення прядку виконання рішення суду у справі №127/9949/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу, шляхом реалізації Замостянським ВДВС у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) квартири АДРЕСА_1 без згоди органу опіки та піклування Вінницької міської ради.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року заяву Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), заінтересована особа Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про встановлення прядку виконання рішення суду у справі №127/9949/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу залишено без задоволення.
Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, незаконність судового рішення, при ухваленні якого судом були неповно та неправильно встановлені обставини справи, які мають значення для справи, неправильно дана оцінка доказам, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення про задоволення заяви Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам норм процесуального права, оскільки не містить в собі мотивів, з яких суд дійшов висновку про відмову у визначенні порядку виконання рішення суду. В оскаржуваній ухвалі правильно викладені фактичні обставини, що спонукали державного виконавця звернутися із заявою, однак жодного логічного висновку чи мотиву про неприйнятність доводів заявника та наданих на їх підтвердження письмових доказів суд першої інстанції в ухвалі не навів. Верховним Судом неодноразово розглядалось питання щодо захисту прав стягувачів від недобросовісних дій боржників у формі приховування тим чи іншим чином арештованого майна, і, як наслідок, ухилення від реального виконання рішення суду за наявності можливості та кого виконання. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Пунктом 3 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5 зазначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, до заявки на реалізацію надається копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
У строк, встановлений апеляційним судом, інші учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав та просить її задовольнити.
Представник Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально – Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) не заперечує проти задоволення апеляційної скарги.
Представник боржника ОСОБА_2 – адвокат Шибінський О. В. заперечує вимоги апеляційної скарги, вважаючи їх безпідставними, а доводи оскаржуваної ухвали законними та обґрунтованими.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 ( далі - Порядок), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Пунктом 3 Розділу II Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.
Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку, яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а тому така особа не позбавлена можливості захистити своє порушене право у спосіб, встановлений нормами законодавства України.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Як зазначалося, згідно із ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»: «Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям».
Разом з тим в п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженої постановою КМ України від 24.09.2008 № 866 зазначено, що рішення районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні може бути оскаржено до суду.
Крім того, поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.
Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі статті 16 ЦК України. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду.
При цьому у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.
Відповідно до встановлених Законом України "Про виконавче провадження" способів і порядку виконання судових рішень про стягнення грошових коштів такий спосіб як звернення стягнення на майно боржника віднесено до загального порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника і є однією із послідовних дій державного виконавця, які підлягають вчиненню ним без необхідності отримувати на це дозвіл, в тому числі суду, а отже його застосування не потребує встановлення або зміни способу і порядку виконання в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». 
Зазначене узгоджується з висновком, до якого дійшов Верховний Суд в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 522/21465/15-ц, від 03 жовтня 2018 року N 523/7319/16-ц.
Так, заявник вказує на те, що у справі № 127/9949/18 постановою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 1 234 715,62 грн., 9 162,40 грн. судового збору та 7 000,00 грн. витрат на правову допомогу, 13 215,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Видано виконавчий лист.
У даній справі № 127/9949/18 заявник просить суд звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом реалізації її без згоди органу опіки та піклування.
При цьому, зміна порядку виконання рішення суду «із стягнення авансу» на «звернення стягнення на квартиру» це є зміна рішення суду по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішення питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що є недопустимим.
Суд першої інстанції не врахував наведеного, а тому дійшов помилкового висновку про те, що підставою відмови у задоволенні заяви про встановлення порядку виконання рішення суду є відмова виконавчого комітету Вінницької міської ради рішення № 2428 від 19.11.2020 у наданні дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1 .
Отже, судом зроблено помилковий висновок щодо підстав відмови у задоволенні заяви, що відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваних судових рішень в частині відмови у задоволенні заявлених вимог.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог поданої заяви, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за лишити за апелянтом.
Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, 

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року змінити в частині мотивів відмови у заяві з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 28 травня 2021 року.

       Головуючий                                          Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                            І. В. Міхасішин 

                                                 М. В. Матківська