ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-95/11/1609  Номер провадження 22-ц/814/896/21	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко  Н.Л.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
секретар: Коротун І.В.
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністарства юстиції (м.Суми) Гречківської Юлії Володимирівни,-
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду  зі скаргою на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Юлії Володимирівни.
В обґрунтування скарги посилалась на те, що на виконанні в відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 57271973 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави в справі № 2-95/11 про звернення стягнення на заставлене майно - трикімнатна квартира в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , за рахунок вартості якої підлягає погашенню зобов`язання по кредитному договору № 805 к-ф від 07.10.2008 в сумі 61024,14 доларів США, шляхом реалізації предмета іпотеки проведенням прилюдних торгів з початковою вартістю предмета іпотеки 278250 грн. 
21.01.2021 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про результат визначення оцінки майна, з яким не погоджується. Вважає, що при проведення оцінки майна порушено п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджені постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 № 1440, який передбачає, що проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки, але оцінював не входив до житлового приміщення, тому не міг з ним ознайомитись.
Також заявник вказувала, що у неї у власності немає іншого нерухомого майна, а тому на квартиру АДРЕСА_2 поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Просила суд визнати недійсною оцінку нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , проведену суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» станом на 19.01.2021 в межах процедури виконавчого провадження. Визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Ю.В. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 . Просила також зупинити реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 та постановити, що ухвала про зупинення реалізації нерухомого майна підлягає негайному виконанню. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Судове рішення оскаржила ОСОБА_1 , вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсною оцінку нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , проведену суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» станом на 19.01.2021 в межах процедури виконавчого провадження. Визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Ю.В. щодо передачі на реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 . Зупинити реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 та постановити, що ухвала про зупинення реалізації нерухомого майна підлягає негайному виконанню. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що у постанові головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гречківської Ю.В. від 17.12.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності відсутнє попередження про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.
Крім того, в обґрунтування доводів щодо недійсності оцінки майна ОСОБА_1 вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт доступу представника суб`єкта оціночної діяльності до майна боржника та його безпосереднє ознайомлення з об`єктом оцінки. 
Представником Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Гречківською Ю.В. надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає ухвалу місцевого суду законною і обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Звертає увагу, що судом першої інстанції вірно встановлено, що боржник не використовує спірну квартиру як місце постійного проживання, що підтверджується актом державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Місцевим судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 05 грудня 2011 року в справі 2-95/11 звернуто стягнення на заставне майно: трикімнатну квартиру загальною площею 77,2 кв.м., житловою площею 53,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.07.2008 управлінням житлово-комунального господарства, зареєстрованого в КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 29.07.2008 в реєстровій книзі №152 за №20887, реєстровий номер 24129629, за рахунок вартості якої погасити зобов`язання по кредитному договору №805 к-ф від 07.10.2008 в сумі 61024,14 доларів США, шляхом реалізації предмета іпотеки проведенням прилюдних торгів, з початковою вартістю предмета іпотеки 278250,00 грн.
За заявою стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» державним виконавцем Київського ВДВС постановою від 25.09.2018 відкрите виконавче провадження № 52271973 з примусового виконання зазначеного судового рішення.
Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС у мсті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Гречківської Ю.В. від 17.12.2020 у виконавчому провадженні № 57271973 призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». Зазначена постанова у встановленому законом порядку сторонами виконавчого провадження не оскаржувалась. 
На виконання постанови державного виконавця від 17.12.2020 суб`єкт оціночної діяльності відповідно до звіту про незалежну оцінку майна № 17 визначив ринкову вартість об`єкту оцінки, яким була квартира АДРЕСА_2 , яка за висновком оцінювача склала 1647000 грн. (том 2 а.с. 137-177).
Судом встановлено, що в розділі 7 звіту про незалежну оцінку майна № 17 від 19.01.2021, оцінювач обґрунтував обраний ним для оцінки спірного майна порівняльний підхід (том 2 а.с. 151).
Звіт оцінювача № 17 від 19.01.2021 складений у повній, а не у стислій формі. Звіт містить опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (розділ 4.1.), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви.
Також дослідженим звітом встановлено, що оцінювачем на час проведення оцінки визначення вартості спірної нерухомості аналізувались 4 об`єкти порівняння аналогічної нерухомості, про що зазначено безпосередньо у звіті (розділ 8) та надано відповідну таблицю розрахунку коригуючих поправок.
В розділі 4.1. звіту оцінювач зазначив встановлені ним характеристики об`єкту при безпосередньому огляді об`єкту дослідження. 
Відмовляючи у задоволенні скарги місцевий суд виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що звіт оцінювача № 17 від 19.01.2021 ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки.
 Крім того, суд вказав, що заявником на обґрунтування своїх вимог не надано рецензування звіту, як того передбачає абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту №1, тому відсутні підстави вважати оцінку майна неякісною та/чи недостовірною.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Частиною першою  статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності.
Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.
У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.
Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.
У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.
У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Приписи вищенаведеної норми надають учаснику виконавчого провадження право на оскарження оцінки майна, як процесуальної дії державного виконавця.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
В силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.
Тобто, вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.
Вищезазначене узгоджується із правовим висновком викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року у справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року у справі № 295/11078/14-ц.
Установивши, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості майна боржника, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.
Боржник ОСОБА_1 , отримавши повідомлення від державного виконавця про результати оцінки майна, не скористалась законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки - рецензування звіту з оцінки майна.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 пов`язує незаконність звіту з відсутністю даних про проведення належного огляду об`єкта оцінки.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.
Пунктом 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), передбачено ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки.
Пунктом 56 зазначеного Національного стандарту № 1 передбачено, що звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, відомості про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки).
Слід зазначити, що пункт 4.1 звіту містить дані про огляд суб`єктом оціночної діяльності об`єкту оцінки – квартири АДРЕСА_2 .
При цьому відсутність даних про огляд об`єкта оцінки не є тією обставиною, з якою законодавство пов`язує можливість визнання протиправним і скасування звіту про оцінку майна. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оцінювачем визначено метод проведення оцінки з використанням порівняльного підходу. 
Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що звіт про оцінку майна може бути складений з використанням порівняльного підходу, що не є порушенням п. 50 Національного стандарту № 1, а є одним із можливих застосованих оцінювачем підходів.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 навела доводи, аналогічні доводам скарги на дії держвиконавця, щодо порушення останнім норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відхиляючи вказані доводи, місцевий суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 належить заявнику ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 26.07.2008, виданого Управлінням житлово-комунального господарства. Оскільки вказане майно (квартира) не є нерухомим майном, придбаним за кредитні кошти, то на квартиру АДРЕСА_2 не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Колегія суддів із зазначеним висновком суду першої інстанцій погоджується з огляду на наступне.
07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці;
- у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. 
Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.
Для застосування цієї державної гарантії захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті, обов`язковою є сукупність зазначених вище обставин, оскільки вказаний закон не підлягає застосуванню до будь-яких правовідносин, що випливають із договору іпотеки. 
У справі, що переглядається, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить заявнику ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 26.07.2008, а отже не була придбана за кредитні кошти. Суд, встановивши зазначені обставини, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дії державного виконавця у виконавчому провадженні №52271973. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні скарги. Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ст. 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,        

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2021 року –залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                          В.М. Триголов

Судді:                         А.І. Дорош

О.А. Лобов