УХВАЛА

22 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/450/20
адміністративне провадження № К/9901/20459/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року та додаткове рішення від 23 листопада 2020 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року
у справі №420/450/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства юстиції України 
про проходження публічної служби,-
УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року та додаткове рішення від 23 листопада 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №420/450/20, предметом розгляду якої є визнання протиправним та скасування наказу від 21 грудня 2019 року №4079/к «Про накладення дисциплінарного стягнення».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року задоволено позовні вимоги.
Додатковим судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року здійснено розподіл судових витрат.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року  задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року  змінено, виключивши з нього висновок суду про порушення Міністерством юстиції України процедури проведення службового розслідування. В решті  рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року залишено без змін.
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на додаткове рішення від 23 листопада 2020 року  залишено без задоволення, а додаткове рішення від 23 листопада 2020 року  без змін.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, що застосовуються у виключних випадках та які можуть мати вплив на оцінку висновків судів попередніх інстанцій.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Підставою касаційного оскарження скаржник визначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пунктів 8,9 та 11 Розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12 березня 2015 року № 356/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 року за № 295/26740 (далі - Порядок №365/5), що на думку скаржника. є вкрай важливим оскільки наказ Міністерства Юстиції України від 09 жовтня 2019 року №3627/7, прийнятий відносно всього керівництва.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за результатами службового розслідування не встановлено причинного зв`язку між діями або бездіяльністю, що стали підставою для службового розслідування та особи, стосовно якої призначено службове розслідування та наявності вини позивача.
Проаналізувавши наведені скаржником підстави касаційного оскарження, Верховний Суд приходить до наступних висновків.
Доводи позивача щодо проведення службового розслідування за відсутності його безпосереднього начальника - керівника міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, були відхилені судом першої інстанції, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відносно керівника міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації також проводилось службове розслідування, що виключає його участь.
Згідно з пунктом 8, Порядку №356/5, проведення службового розслідування доручається прямому начальнику особи рядового чи начальницького складу, дії або бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.
Відповідно до пункту 9 вказаного Порядку службове розслідування може проводитися декількома особами у складі комісії, до складу якої входять найбільш досвідчені посадові особи органу або установи, здатні всебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядового чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.
Згідно з пунктом 11 Порядку №356/5, забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування.
Проаналізувавши вищенаведені норми порядку №356/5, суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо проведення службового розслідування за відсутності його безпосереднього начальника - керівника міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та в цій частині погодився з позицією саме відповідача - скаржника, вказавши при цьому, що начальник позивача не міг бути включений до комісії та приймати участь у службовому розслідуванні, оскільки щодо нього також проводилось службове розслідування на підставі наказу від 09 жовтня 2019 року № 3627/7.
Тобто, зазначені доводи позивача не є спірними, судом надана їм оцінка з урахуванням пунктів 8,9, 11 Розділу ІІ Порядку №365/5.
Враховуючи вищенаведене, посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пунктів 8,9 та 11 Розділу ІІ Порядку №365/5 проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, як підставу касаційного оскарження є необґрунтованими та в даному випадку, не може бути підставою касаційного оскарження.
Інших підстав касаційного оскарження так само, як і підстав касаційного оскарження  додаткового судове рішення від 23 листопада 2020 року, касаційна скарга не містить.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року та додаткове рішення від 23 листопада 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №420/450/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про проходження публічної служби - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	О.В. Калашнікова