ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/5428/20	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі Жигайлової О.Е.,
за участю предствника апелянта – Пісніченко І.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про  визнання протиправною та скасування постанови, - 
ВСТАНОВИЛА:
У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу уповноваженими особами № ОД1388/1582/АВ/П/ТД-ФС від 23.01.2020 р.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю є протиправною та такою, що прийнята без урахування обставин, що мають значення для їх прийняття. Позивач вважає безпідставними висновки відповідача щодо фактичного допуску п`яти працівників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та застосування до позивача штрафу, передбаченого абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України, оскільки позивач використовував працю вказаних осіб на підставі цивільно-правових угод про надання послуг, тобто відносини позивача з вказаними особами мають характер цивільно-правових, а не трудових. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. Зазначені фізичні особи не забезпечувались ФОП ОСОБА_1  робочими місцями та для них не встановлювався певний графік та трудовий розпорядок.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду  від 17 лютого 2021року позов задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, у якому відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що дії посадових осіб Головного управління Держпраці в Одеській області щодо винесення постанови № ОД1388/1582/АВ/П/ТД-ФС від 23.01.2020 р. відповідають вимогам чинного законодавства, винесення якої відбулось з дотриманням вимог діючого на момент розгляду справи законодавства, а тому підстави для задоволення позову та скасування правомірно винесеної постанови судом першої інстанції були відсутні.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Держпраці в Одеській області відповідно до пп. 3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 р.  було здійснено позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), номер запису державної реєстрації суб`єкта господарювання: 2 556 000 0000 151 1941, дата державної реєстрації: 23.04.2019; основний вид діяльності: КВЕД 53.30 - обслуговування напоями (основний).          і
Предмет здійснення позапланового заходу: забезпечення застосування правових норм щодо використання праці, які передбачені розділами 1, 3 частини І Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 18 серпня 2017 року № 1338, зокрема з питань виявлення неоформлених трудових відносин.
Направлення на здійснення інспекційного відвідування № 15/01-29-4822 від 13.12.2019р. вручено особисто під підпис ФОП ОСОБА_7 14.12.2019 о 00 год. 53 хв. у приміщенні закладу    “Ізнанка”.
За місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 ”, посадовими особами  Головного управління Держпраці в Одеській області зафіксовано 8 осіб (працівників), які надали пояснення щодо працевлаштування у закладі “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”. 
У зв`язку з ненаданням документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування, інспектором праці було складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №    ОД 1388/1583/НД/АВ від 16.12.2019 р. та Вимогу про надання документів № СЩ 1388/1582/ПД від 16.12.2019 р. з переліком документів, які необхідно надати до Головного управління в строк до 12 год 00 хв 20.12.2019 р. (а.с. 138-141).
Строк проведення інспекційного відвідування з урахуванням приписів  п. 18 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  № 823 від 21.09.2019р., акту від 16.12.2019 р. зупинявся до 21.12.2019р.
За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману  працю  №ОД1388/1582/АВ від 21.12.2019р., яким факт встановлено допуску працівників ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ) до роботи без укладання трудового договору та повідомлення  до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне  страхування  про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 17.06.2015р., чим порушено вимоги ч.4 ст. 24 КЗпП    України (а.с. 142-148).
26.12.2019р. (вх.№ 19387) позивачем подано до Головного управління Держпраці в Одеській області заперечення до акту перевірки (а.с. 150-151).
10.01.2020р. Головним управлінням Держпраці в Одеській області на адресу ФОП     ОСОБА_1 рекомендованим листом зі штрихкодовим ідентифікатором  надіслано повідомлення  № 15/01-33-277 від 10.01.2020р.
Постановою Головного управління Держпраці в Одеській області №    ОД1388/1582/АВ/П/ТД-ФС від 23.01.2020р. на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 625950    грн.    (а.с. 9-17).
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для застосування фінансових санкцій, передбачених    ст. 265 КЗпП України, необхідним є наявність в діях (бездіяльності) суб`єкта господарювання складу правопорушення, передбаченого абз. 2  ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем таких порушень, суд вважає, що оскаржувана постанова є такою, що прийнята всупереч норм чинного законодавства, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю). визначаються  Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V  (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону №877 заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно з ч.4, ч.5 ст. 2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог  статті 1,  статті 3,  частин першої,  четвертої,  шостої - восьмої,  абзацу другого частини десятої,  частин тринадцятої  та  чотирнадцятої статті 4,  частин першої - четвертої статті 5,  частини третьої статті 6,  частин першої - четвертої  та  шостої статті 7,  статей 9,  10,  19,  20,  21,  частини третьої статті 22  цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону №877 підставами для здійснення позапланових заходів є: подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу; перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю); звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом; неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів; доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.
Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.
Відповідно до ч.4 ст. 6 Закону № 877 строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів. Продовження строку здійснення позапланового заходу не допускається.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 7 Закону № 877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід;найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).
Відповідно до ч.1    ст.259 КЗпП України    державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823  затверджено Порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823, наводиться в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої  Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої  Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формі, визначеній абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є:
1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;
2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;
3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;
4) рішення суду;
5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;
6) інформація:
ДПС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;
Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків;
- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;
- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;
8) доручення Прем`єр-міністра України;
9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;
10) запит народного депутата України;
11) невиконання вимог припису інспектора праці.
Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника.
Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене  пунктом 28  цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку їх проведення.
Перед реєстрацією інспекційного відвідування роботодавця, щодо якого протягом попередніх шести календарних місяців здійснювалися інспекційні відвідування, керівник органу контролю (інша уповноважена ним посадова особа) вивчає питання про доцільність його проведення.
Згідно із пунктом 16 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Відповідно до п.17 Порядку № 823 Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.
Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Другий примірник акта залишається в інспектора праці.
Відповідно до пункту 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509  (далі - Порядок № 509), цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою  статті 265 Кодексу законів про працю України  та частинами другою - сьомою  статті 53 Закону України «Про зайнятість населення»  (далі - штрафи).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Аналіз абз. 2 п. 2 Порядку №509 свідчить про те, що штрафи накладаються, серед іншого, на підставі актів перевірки контролюючого органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Відповідно до п.4 Порядку №509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в  абзацах третьому - сьомому  пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені  абзацом першим  пункту 3 цього Порядку.
Так, частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187  цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно з ч.3 ст. 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність ознак трудових правовідносин між ФОП     ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Як вбачається з матеріалів справи, висновки посадових осіб відповідача щодо використання ФОП  ОСОБА_1 найманої праці без оформлення трудових договорів відповідно до чинного законодавства з п`ятьма найманими працівниками, на підставі яких прийнято оскаржену постанову, базуються на поясненнях вищевказаних осіб.
Колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що останні не доводять наявності саме трудових відносин між вказаними особами та позивачем, що є ключовою вимогою для притягнення особи до відповідальності, передбаченої    ст. 265 КЗпП України.
Приєднані до матеріалів справи копії договорів про надання послуг доводять безпідставність висновків посадових осіб Головного управління Держпраці в Одеській області щодо залучення до роботи вказаних фізичних осіб без укладення трудових договорів, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 13.12.2019р. між ФОП     ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_8 (виконавець) укладено договір про надання послуг №11, за умовами якого виконавець надає замовнику послуги – забезпечення фейс контролю під час карнавалу арт-бару “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” в період з 13.12.2019р. по 14.12.2019р. (а.с. 30-32).
На підтвердження факту виконання умов вказаного договору надано до суду засвідчені копії: акту наданих послуг № 1 від 14.12.2019р. на загальну суму 300,00 грн., відомості на виплату готівки №ВЗП-000012 за грудень 2019 року (за вирахуванням утриманого ПДФО та військового збору) (а.с. 33, 58).
Позивач пояснила, що при укладенні зі ОСОБА_8 договору №11 від 13.12.2019р. про надання послуг, вона ще не знала яким чином організувати доступ відвідувачів до закладу “Ізнанка”: чи буде достатньо використовувати послуги фейс контролю, чи доведеться приймати на роботу охоронця з набагато більшими посадовими обов`язками, ніж договірний обсяг відповідних послуг.
В подальшому наказом №6-П від 16.12.2019 р. ОСОБА_8 прийнято на роботу на посаду охоронця, про що в цей же день надіслано повідомлення до податкового органу    (а.с. 34-34).
07.12.2019р. між ФОП     ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_4 (виконавець) укладено договір про надання послуг, за умовами якого виконавець надає замовнику послуги з виконання функцій гардеробника, а саме допомогу з прийняттям та видачою верхнього одягу відвідувачів арт-бару “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” в період з 13.12.2019р. по 14.12.2019р.    (а.с. 37-39). 
На підтвердження факту виконання умов вказаного договору надано до суду засвідчені копії: акту наданих послуг № 1 від 21.12.2019р. на загальну суму 1000,00 грн., відомості на виплату готівки №ВЗП-000002 за грудень 2019 року (за вирахуванням утриманого ПДФО та військового збору) (а.с. 33, 59).
13.12.2019р. між ФОП     ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_13 (виконавець) укладено договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується надати послуги – організація роботи та технічне забезпечення музикальної роботи  арт-бару “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” в період з 13.12.2019р. по 14.12.2019р.     (а.с. 41-43).
На підтвердження факту виконання умов вказаного договору надано до суду засвідчені копії: акту наданих послуг № 1 від 14.12.2019р. на загальну суму 400,00 грн., відомості на виплату готівки №ВЗП-000012 за грудень 2019 року (за вирахуванням утриманого ПДФО та військового збору) (а.с.44, 58).
13.12.2019р. між ФОП    ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_6 (виконавець) укладено договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується надати послуги – організація роботи та надання танцювальних послуг в арт-барі “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” в період з 13.12.2019р. по 14.12.2019р.     (а.с. 45-47).
На підтвердження факту виконання умов вказаного договору надано до суду засвідчені копії: акту наданих послуг № 1 від 14.12.2019р. на загальну суму 300,00 грн., відомості на виплату готівки №ВЗП-000012 за грудень 2019 року (за вирахуванням утриманого ПДФО та військового збору) (а.с.48, 58).
Позивачем за результатами виконання вказаних договорів нараховано та сплачено ЄСВ, що підтверджується копією звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за грудень 2019 року) (а.с. 49-66).
Крім того, позивачем за результатом виконання вказаних угод утримано та сплачено податок на доходи фізичних осіб, що підтверджується копією Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2019 року.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між позивачем та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були укладені цивільно-правові договори, а тому твердження відповідача щодо відсутності документального оформлення відносин є безпідставними.
Крім того, позивач пояснила, що   ОСОБА_3 є постійним відвідувачем арт-бару “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, куди приходить танцювати та жодних домовленостей між позивачем та ОСОБА_14 позивач не має. Зазначені обставини також були викладені позивачем у запереченнях на акт перевірки.
Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.
Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 26.09.2018 р. у справі №822/723/17, від 06.03.2019 р. у справі №802/2066/16-а.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що жодних аргументів щодо недійсності укладених договорів про надання послуг, як і наявності у взаємовідносинах між сторонами ознак, притаманних саме трудовому договору, відповідач не наводив.
Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата зарплати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 Класифікатор професій, затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 р. № 327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації.
Факту наявності у позивача фактичних трудових відносин між позивачем та ОСОБА_3 також не доведено та не підтверджено належними доказами.
Дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносини, які виникли між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , не відповідали ознакам трудових відносин, оскільки не носили систематичний та триваючий характер, особи не підпорядкувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, а їх метою був саме результат, а не власне праця працівника.
Разом з тим, апелянтом під час розгляду даної адміністративної справи не доведено достатніми та допустимими доказами те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 перебували з позивачем у трудових відносинах.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом без достатніх підстав було прийнято оскаржувану постанову № ОД1388/1582/АВ/П/ТД-ФС від 23.01.2020 р., у зв`язку з чим вона є протиправною та підлягає скасуванню.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29.06.2021  року.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик