СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2021 р.                                                                          Справа № 917/1954/20  

Cхідний апеляційний господарський суд у складі:
Головуючий (суддя-доповідач): Судді:  	 Стойка О.В.  Істоміна О.А., Попков Д.О. 	
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу	  Товариства з обмеженою відповідальністю “Карс-Сервіс” м.Кременчук, Полтавська область   	
на рішення господарського суду	 Полтавської області 	
від	22.03.2021 року 	
у справі	№917/1954/20 (суддя Безрук Т.М.)	
за позовом   до відповідача:  про	Товариства з обмеженою відповідальністю “Градосфера” м.Кременчук, Полтавська область   Товариства з обмеженою відповідальністю “Карс-Сервіс” м.Кременчук, Полтавська область  стягнення 47 909, 77 грн.	

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року до господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Градосфера" (далі-Позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карс-Сервіс" (далі-Відповідач) про стягнення 47 909,77 грн збитків.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.03.2021 року у справі №917/1954/20 позовні вимоги задоволені, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 47 909, 77 грн збитків, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2  102,00 грн.
Відповідач, не  погодившись  з  прийнятим  рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з   апеляційною   скаргою, в якій   просить   спірне рішення господарського  суду Полтавської області від 22.03.2021 року у справі №917/1954/20 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права,   неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, заявник зазначав наступне:
-            судом першої інстанції при розгляді справи №917/1954/20 було порушено права Відповідача на надання до господарського суду заперечень на позовну заяву, так як останнім не було отримано ухвали про відкриття провадження у справі №917/1954/20, а також будь-яких інших документів у даній справі;
-             суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що витрати, понесені Позивачем для обладнання свого приміщення сходами, не можуть розглядатися у якості шкоди з боку Відповідача, а тому останній не зобов`язаний здійснювати їх відшкодування;
-     судом зроблений безпідставний висновок про неправомірність дій Відповідача.   
Інших доводів апеляційна скарга Відповідача не містить.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 року у справі №917/1954/20 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Карс-Сервіс” м.Кременчук, Полтавська область на рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2021 року та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи, а також заявлення будь-яких клопотань. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 24.05.2021 року від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, за змістом якого Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги та прохав суд спірне рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2021 року залишити без змін.
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 31.05.2021 року від Відповідача надійшли заперечення на відзив Позивача, за змістом яких Відповідач підтримав заявлені ним апеляційні вимоги, надав заперечення на доводи Позивача, викладені у наданому останнім відзиві на апеляційну скаргу.
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 31.05.2021 року від Відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання клопотань, долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме - копію договору оренди землі від 05.06.2018 року; копію витягу з рішення міської ради; копію договору оренди приміщення від 02.07.2018 року; копії технічних паспортів від 16.02.2018 року та від 17.09.2018 року, а також просив здійснювати розгляд справи №917/1954/20 в спрощеному провадженні із викликом сторін за для необхідності дослідження в судовому засіданні наданих додаткових доказів.
В обґрунтування заявленого клопотання Відповідач зазначив, що його представник – адвокат Сіромаха М.А. в період з 11.05.2021 року по 24.05.2021 року перебував на самоізоляції в зв`язку із контактом з особою хворою на COVID– 19, а тому не мав можливості  виконати ухвалу суду щодо подання клопотань та заперечень в строк до 17.05.2021 року. Будь-яких доказів поважності причин пропуску встановленого строку Відповідачем до клопотання не додано. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 року у задоволенні вищезазначених клопотань відмовлено через відсутність доказів поважності причин пропуску встановленого строку та доказів неможливості подання заявлених додаткових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника. 
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлено, що 01.08.2018 року між ТОВ “ФК” ПФК Кредит” та Позивачем укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. за р. №1419, відповідно до якого Позивач став власником частини приміщень виставочно-торговельного центру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить частина приміщень літ. “Б” загальною площею 145,6 кв.м. (а.с.85-86) (державна реєстрація проведена 01.08.2018р., підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності  №132916116 (а.с.87)).
Згідно технічного паспорту на громадський будинок “Частина приміщень виставочно-торговельного центру, АДРЕСА_1 ”, виготовленого станом на 01.06.2018 рік, вказана частина приміщень літ. “Б” являє собою двоповерхове приміщення, площа якого складає 117 кв.м першого поверху (СТО, основне приміщення, диспетчерська) та 28.3 кв.м. другого (основне приміщення, склад) (а.с.13-16).
Відповідач є орендарем суміжного приміщення, площею 150 кв.м., що розташоване за тією ж адресою, відповідно до договору оренди № 01/03/18 від 01.03.2018 року укладеного з  власником приміщення на строк до 31.12.2020 року (а.с.143-144).
Сторонами не оспорюється факт закладення 17.09.2018 року Відповідачем внутрішніх дверних отворів між зазначеними суміжними приміщеннями та демонтаж металевих сходів, що поєднували обидві поверхи приміщення Позивача, але були розташовані в орендованому Відповідачем суміжному приміщенні іншого власника.
Оскільки відсутність металевих сходів позбавляла Позивача доступу до другого поверху власного приміщення, останнім здійснено перепланування частини приміщень виставочно-торговельного центру з метою відновленню доступу на другий поверх приміщення, вартість відповідних  ремонтно-будівельних робіт склала 47 909,77 грн.
Саме зазначену суму Позивач вважав збитками, що заподіяні йому Відповідачем, за стягненням якої за рахунок останнього звернувся до суду.
Позовні вимоги Позивач обґрунтовував тим, що доступ до приміщень другого поверху він мав лише через металеву драбину, але внаслідок демонтажу дверей та закладення відповідних дверних отворів цеглою, він фактично був позбавлений доступу до частини свого приміщення, розташованої на другому поверсі, отже не мав можливості в повній мірі володіти та користуватися власним приміщенням. Внаслідок неправомірних дій Відповідача з перепланування приміщення, Позивач поніс збитки у сумі 47 909,77 грн у вигляді витрат для відновлення свого порушеного права щодо доступу до вказаного приміщення.              
Зазначене стало підставою для звернення з даним позовом.
Відповідач, будучи повідомленим належним чином про відкриття провадження у зазначеній господарський справі, правом на подання до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву в порядку ст. ст. 161, 165 ГПК України не скористався.
Судовою колегією констатовано належне та вчасне повідомлення судом першої інстанції  Відповідача про відкриття провадження у справі, що підтверджується поштовим повідомленням про вчасне отримання Відповідачем відповідної ухвали (а.с.157).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, законності та доведеності належним чином. Так суд першої інстанції зазначив, що в результаті дій Відповідача щодо демонтажу металевих сходів, дверей та закладення відповідних дверних отворів цеглою, було порушено право Позивача на вільне користування власним майном, на відновлення якого він був вимушений понести витрати в сумі 47 909,77 грн, які складалися з: 28 295,68 грн - вартість виготовлення та монтажу металевих сходів; 19 614,09 грн - вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню доступу на другий поверх. 
Дані витрати, на думку господарського суду є збитками Позивача, що мають бути відшкодовані Відповідачем в порядку ст. 22 ЦК України.
При визначенні фактичних обставин справи, зокрема, щодо порушення права Позивача саме працівником Відповідача (його керівником Шипшою К.В.) та понесення Позивачем внаслідок цього відповідних збитків, суд першої інстанції спирався на висновки постанови Полтавського апеляційного суду від 13.05.2020 року у справі №537/1767/19 за позовом ТОВ “Градосфера” до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення збитків, вважаючи зазначені в ній обставини встановленими та такими, що не підлягають доведенню в силу ст. 75 ГПК України.
Судова колегія не погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції за наступних обставин.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач є власником частини приміщень виставочно-торговельного центру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що являла собою, зокрема, певно визначені приміщення в двоповерховій будівлі  літ. “Б”, загальною площею 145,6 кв.м., яка складалася з  приміщення площею 117 кв.м. першого поверху (СТО, основне приміщення, диспетчерська) та приміщення 28.3 кв.м. другого поверху (основне приміщення, склад) (а.с.13-16).
З пояснень сторін вбачається, що до моменту виникнення спору Позивач діставався другого поверху власного приміщення за допомогою металевих сходів, що були розташовані в орендованому Відповідачем приміщенні, власником якого Позивач не був.
Докази наявності законного права користування Позивачем зазначеним суміжним приміщенням, яке перебувало в оренді у Відповідача, в матеріалах справи відсутні.
Також в матеріалах справи відсутні докази того, що він був законним власником встановлених в цьому приміщенні металевих сходів, а також того, що ці сходи були встановлені на законній підставі.
З наявних в матеріалах справи правовстановлюючих документів - копій договору купівлі-продажу частини приміщень виставочно-торговельного центру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності  №132916116 та технічного паспорту на громадський будинок “Частина приміщень виставочно-торговельного центру, АДРЕСА_1 ”, виготовленого станом на 01.06.2018 рік – вбачається, що об`єкт права власності Позивача складається, зокрема, з частини будівлі за літерою «Б», загальною площею 145,6 кв.м.: приміщень першого поверху, площею 117 кв.м (СТО, основного приміщення та  диспетчерської), а також основного приміщення та складу, площею 28.3 кв.м., що розташовані на другому поверсі (а.с.13-16).
В зазначених документах відсутні посилання на наявність права власності Позивача на металеві сходи в іншому приміщенні, або наявність права Позивача на користування цими сходами.
В матеріалах справи наявна копія «характеристики будинку, допоміжних будівель та споруд» (а.с.19), що при характеристиці частини приміщень за літ. «Б» в графі «сходи» містить зазначення «металеві», проте, цей документ складений самим Позивачем, не містить визначення розташування сходів та не має ознаки доказу права Позивача на спірний об`єкт.
Разом з тим, Відповідач в апеляційній скарзі, не оспорюючи факту вчинення відповідних дій, зазначає, що правомірно користується на правах оренди сміжним приміщенням, що належить на праві власності ТОВ «Івеко-Сервіс», та на підставі договору оренди від 01.03.2018 року має право провести за свій рахунок перепланування наданого в оренду приміщення. Оскільки наявні в зазначеному приміщенні металеві сходи заважали нормальному здійсненню господарської діяльності, він, по узгодженню з власником (орендодавцем) демонтував їх, заклавши дверні отвори, що межували з приміщенням Позивача, провів перепланування орендованого приміщення та зареєстрував відповідні зміни.
Відповідач наполягав на відсутності законного права Позивача на користування будь-якими спорудами в орендованому ним приміщенні.
З матеріалів справи вбачається, що вважаючи зазначені дії Відповідача такими, що порушують його право вільно користуватися власним майном, а саме - позбавлення його можливості вільно діставатися власного приміщення на другому поверсі, Позивач подав заяву № 638/0115 до Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області про вчинення кримінального правопорушення керівником Відповідача у вигляді самовільного, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією (а.с.99-100).
Постановою від 19.12.2018 зазначене кримінальне провадження №12018170090004363 за даним фактом було закрито через відсутність в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (а.с.102-103).
Також Позивач звертався до Крюківського районного суду м.Кременчука з аналогічним позовом безпосередньо до ОСОБА_1 , оскільки вважав саме його винним у порушенні своїх прав, проте постановою Полтавського апеляційного суду від 13.05.2020 у справі №537/1767/19 в задоволенні позову було відмовлено через пред`явлення позову до неналежного відповідача (а.с.146-148).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки в цивільній справі № 537/1767/19 не брав участь Відповідач, суд першої інстанції безпідставно послався на преюдиційність встановлених в постанові апеляційного суду фактичних обставин справи, зокрема, щодо спричинення збитків керівником Відповідача Позивачу та порушення його законного права.
За тих же підстав судова колегія не приймає до уваги зміст постанови слідчого про закриття кримінального провадження у якості джерела преюдиційних обставин, що мають значення для вирішення даного спору, за виключенням вищенаведеного висновку про закриття провадження через відсутність складу кримінального порушення.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству; Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
В статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.  Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.  Власність зобов`язує.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Засади захисту права власності визначені статтею 386 ЦК України, за змістом якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Вимогами  ст. 778 ЦК України передбачена можливість поліпшення наймачем майна, право Відповідача на перепланування орендованого приміщення також закріплено в п.2 договору оренди від 01.03.2018 року, що укладений між ним та власником приміщення – ТОВ “Івеко-Сервис”.
Оскільки демонтаж спірних металевих сходів здійснений Відповідачем в межах орендованого ним приміщення при відсутності доказів права Позивача на користування ними, доказів вчинення таких дій всупереч волі власника приміщення (орендодавця) ТОВ “Івеко-Сервис” або інших вимог закону - Позивачем не доведено, твердження Позивача та висновок суду першої інстанції щодо неправомірності таких дій з боку Відповідача є безпідставними.
Сам факт зручності користування цими сходами з метою забезпечення доступу до другого поверху належного Позивачу приміщення не може бути підставою до покладення на Відповідача або власника суміжного приміщення тягаря забезпечувати такий доступ за рахунок обмеження користування власним (орендованим) майном.
Крім того, як вбачається зі змісту наданих Позивачем доказів на підтвердження відновлення доступу до власного приміщення на другому поверсі, а саме - договору підряду № 54/3/18 від 04.12.2018 року (а.с.41-46), договору підряду № 7-2/3/19 від 21.03.2019 року  (а.с.49-64) та висновку експерта №10-19 від 05.03.2019 року (а.с.29-40), Позивачем не відновлено демонтований стан доступу до другого поверху через суміжне приміщення, а створено новий доступ через власне приміщення першого поверху шляхом демонтажу частини його перекриття та встановлення сходів в приміщенні Позивача.
Зазначена обставина взагалі залишена поза увагою суду першої  інстанції, проте вона спростовує доводи Позивача про існування можливості доступу до власного приміщення другого поверху лише через суміжне приміщення іншого власника та яке орендує Відповідач.
Отже покладення на Відповідача обов`язку відшкодувати вартість ремонтно-будівельних робіт з проведеного Позивачем перепланування власного приміщення не базується на нормах закону, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 47 909,77 грн  у якості збитків задоволенню не підлягають.
За таких підстав рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2021 року у справі №917/1954/20 підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Згідно до вимог ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід покласти на Позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Карс-Сервіс” м.Кременчук, Полтавська область – задовольнити.
Рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2021 року у справі №917/1954/20 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Градосфера" м. Кременчук, Полтавська область до Товариства з обмеженою відповідальністю “Карс-Сервіс” м. Кременчук, Полтавська область про стягнення 47 909,77 грн - відмовити.
Судові витрати, понесені у зв`язку з поданням позовної заяви до суду першої інстанції – покласти на Позивача.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції – покласти на Позивача.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Градосфера" (вул. Генерала Жадова, буд. 4, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 25154997) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Карс-Сервіс” (вул. Київська, буд. 66, м. Кременчук, Полтавська область, 39631, ідентифікаційний код 41509873) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі  3 153,00 грн.
Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови складено 18.06.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна