ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" травня 2021 р.           Справа№ 910/18267/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 (повний текст підписано 19.01.2021) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 (повний текст підписано 10.02.2021) 
у справі №910/18267/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Абразив-Центр"
до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"
про стягнення 159 961, 51 грн. 
                                             ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Абразив-Центр" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення 159 961, 51 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань за договором купівлі - продажу № УМТЗ - 19 - 360/13 від 22.11.2019.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.01.2021 у справі №910/18267/20 позов задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Абразив-Центр" 142  824,00 грн. - основного боргу,  9  997,68 грн. штрафу, 3  592,64 грн. інфляційних втрат, 3  547,19 грн. 3 % річних та 2  399, 43 грн. судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2021 у справі №910/18267/20 стягнуто з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Абразив-Центр" 8  000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Рішення мотивовано тим, що постановлений позивачем товар прийнятий відповідачем без зауважень та не був повернутий позивачу у встановленому порядку, а відтак підлягає оплаті.
Додаткове рішення обґрунтовано наявністю підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та стягнення 8  000,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення та додаткове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові та у стягненні витрат на правову допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, рішення прийнято без повного з`ясування обставин справи.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- матеріали не містять доказів виконання позивачем договору поставки належним чином та прийняття (отримання) відповідачем товару в кількості та якості у розумінні приписів ст.ст. 673,674 ЦК України;
- позивачем не надано покупцю жодного документа, передбаченого авіаційними правилами та умовами договору, що підтверджують якість та відповідність товару вимогам підприємства - виробника, в матеріалах справи також відсутні такі документи;
- матеріали справи не містять доказів, що постановлений згідно спірного договору товар пройшов процедуру вхідного контролю, в том числі акту про фактичну якість та комплектність отриманої продукції;
- враховуючи відсутність доказів проходження товаром процедури вхідного контролю, відсутні підстави для виконання зобов`язання в частині оплати поставленого товару, та, відповідно, стягнення 3 % річних, штрафу та інфляційних втрат;
- щодо заявлених витрат на правову допомогу апелянт зазначає, що заява про стягнення 8  000 грн. витрат належного обґрунтування суми понесених позивачем витрат не містить.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи, що відповідач на даний час свої зобов`язання не виконав, кошти за поставлений товар не сплатив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя    Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду  від 09.03.2021 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що між сторонами було укладено договір поставки № УМТЗ- 19- 360/13, за яким позивач зобов`язується поставити відповідачу електрокорунд, а відповідач - прийняти та оплатити його вартість.
Специфікацією №1 до договору №УМТЗ- 19- 360/13 від 22.11.2019 сторони узгодили поставку товару на загальну суму 142  824,00 грн. 
Пунктом 5.6 договору №УМТЗ- 19- 360/13 від 22.11.2019 встановлено, що право власності на товар, а також ризики втрати або пошкодження товару переходить від позивача до відповідача в момент передачі товару на склад відповідача з підписанням супровідних документів.
06.12.2019 позивач поставив відповідачу товар на суму 142  824,00 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін видатковою накладною №РН- 0017393 від 06.12.2019 на суму 142  824,00 грн., товарно-транспортною накладною № 00001763 від 06.12.2019 та сертифікатом якості №420 від 14.11.2019.
Заперечень щодо факту поставки товару за видатковою накладною № РН- 0017393 від 06.12.2019 на суму 142  824,00 грн. та товарно - транспортною накладною №00001763 від 06.12.2019 відповідачем до суду не надано.
Відповідно до специфікації №1 до договору №УМТЗ- 19- 360/13 від 22.11.2019 встановлено, що оплата товару здійснюється протягом 30 банківських днів з дати поставки товару та проведення ВТК.
Згідно пунктів 2.5-2.6 договору № УМТЗ- 19-360/13 від 22.11.2019 відповідач має право здійснювати перевірку якості або кількості товару. У випадку виявлення невідповідності якості товару відповідач повідомляє позивача про це факсимільним або електронним, або поштовим зв`язком протягом 10 календарних днів з моменту отримання товару, із зазначенням виявлених дефектів.
Враховуючи наведене, відповідач повинен був здійснити вхідний контроль товару та у випадку наявності недоліків заявити про це протягом 10 календарних днів з моменту отримання товару. Проте, відповідач отримав товар, але будь-яких претензій позивачу не заявив.
Судом встановлено, що строк оплати за поставлений товар по договору № УМТЗ- 19- 360/13 від 22.11.2019 є таким, що настав, доказів оплати відповідачем отриманого від позивача товару на суму 142  824,00 грн. не надано.
Пунктом 7.3 договору № УМТЗ - 19 - 360/13 від 22.11.2019 встановлено, що за прострочення виконання зобов`язань за цим договором понад 30 днів, з винної сторони додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.
Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та наявність підстав для задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до частини першої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно із ч. 1 ст. 173, абз. 4 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки № УМТЗ-18-368/2 від 25.10.2018, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.
Частинами 1, 4 статті 268 Господарського кодексу України передбачено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.
Згідно з частиною 2 статті 662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до умов договору продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів (п. 2.1 договору).
Продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бирку, тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК) підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ, або ін., видаткову накладну (п. 2.2 договору).
Пунктом 5.5 договору передбачено, що продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).
Таким чином, із умов договору випливає, що дійсно поставка товару повинна відбуватися разом із відповідними товаросупровідними документами на цей товар.
Відповідно до п.2.5 договору покупець (відповідач) має право здійснювати перевірку якості або кількості товару. Порядок та строки перевірки кількості та якості товару визначаються покупцем, про що він зобов`язаний письмово повідомити продавця. Якщо при прийомці або перевірці якості та кількості (комплектності товару (в тому числі в період гарантійного строку) буде виявлено недостача, невідповідність якості або комплектності товару вимогам,  визначеним в документації на товар або вимогам договору, покупець складає та направляє продавцю документи про невідповідність товару щодо його кількості, асортименту, якості, комплектності.
Згідно з п.2.6 договору сторонами узгоджено, що у випадку невідповідності якості товару покупець повідомляє продавця про це факсимільним або електронним, або поштовим зв`язком протягом 10 календарних днів з моменту отримання товару, із зазначенням виявлених дефектів та наданням фото-і/або відеоматеріалів. У випадку необхідності або неможливості з`ясування причин виникнення недоліків через представлені покупцем фото та відеоматеріали продавець протягом 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення покупця про невідповідність товару направляє свого представника, який проводить оцінку переданого товару та недоліків, а також виявляє їх причини виникнення: виробничий брак або неправильне транспортування. Вказаний порядок виявлення причин недоліків зберігається також коли недоліки в товарі виникли в процесі експлуатації, а також продавцем проводиться додаткова оцінка переданого товару в процесі експлуатації, для виключення вірогідності порчі товару у зв`язку з некоректної роботи обладнання (виникнення механічних пошкоджень і т.д.) В результаті проведення оцінки продавцем складається та підписується обома сторонами двосторонній акт, в якому зазначаються висновки та позиції продавця та покупця. Усуненню в 20-денний термін з моменту отримання повідомлення підлягають недоліки,  які представляють собою виробничий брак або пошкодження, отримані під час вантажу продавцем товару на транспортний засіб. У випадку неможливості усунення недоліків продавець зобов`язується в той же термін замінити неякісний товар товаром належної якості.
Враховуючи наведене, відповідач повинен був здійснити вхідний контроль товару та у випадку наявності недоліків заявити про це протягом 10 календарних днів з моменту отримання товару. Проте, відповідач отримав товар, але будь-яких претензій позивачу не заявив.
Приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем відповідно до Інструкції №П-6 від 15.06.1965 "О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству" (далі - Інструкція № П-6) та Інструкції №П-7 від 25.04.1966 "0 порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству" (далі - Інструкція № П-7) затверджених Держарбітражем з наступними змінами та доповненнями.
Відповідно до п. 12 Інструкції № П-6 приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахункові-фактурі, специфікації, описові, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.
Пунктом 14 Інструкції № П-7 передбачено, що приймання продукції по якості й комплектності проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідних документах, що засвідчують якість і комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура. специфікація і т. п.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що поступила, і в акті вказується, які документи відсутні.
Пунктом 6 Інструкції № П-7 передбачено, що приймання продукції по якості та комплектності проводиться на складі отримувача в наступні строки:
а) при іногородній поставці - не пізніше 20 днів, а при поставці продукції, що швидко псується - 24 год. після видачі продукції органом транспорту або надходженні її на склад отримувача при доставці продукції постачальником або при вивозі продукції отримувачем;
б) при поставці в межах одного міста - не пізніше 10 днів, а при поставці продукції, що швидко псується - 24 год. після надходження продукції на склад отримувача.
Відповідно до п. 16 Інструкції № П-7 при виявлені невідповідності якості, комплектності, маркування отриманої продукції, тари або упаковки вимогам стандартів, технічним умовам, кресленням, зразкам (еталонам) договір) або даним, зазначеним на маркуванні та супровідних документах, що підтверджують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), отримувач призупиняє подальший прийом продукції і складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийомі дефектів.
Отримувач зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акта представника виробника (відправника) з іншого міста, якщо це передбачено в основних та особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах та договорі.
Пунктом 20 Інструкції № П-7 встановлено порядок проведення перевірки якості продукції за відсутності представника виробника (відправника). Так, у разі неявки на виклик отримувача (покупця) у встановлений строк та у випадках, коли виклик представника не є обов`язковим, то перевірка якості поставленої продукції здійснюється за участі представника відповідної галузевої інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.
При відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження отримувача (покупця), при відмові їх направити представника або неявки його за викликом отримувача (покупця) перевірка відбувається:
а) за участі компетентного представника іншого підприємства (організації), що направлений керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або
б) за участі компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства із числа осіб, що затверджені рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профсоюзу цього підприємства, або
в) самостійно підприємством-отримувачем, якщо виробник (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.
За результатами проведення перевірки відповідно до п. 29 Інструкції № П-7 складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції.
За матеріалами справи такі акти, передбачені Інструкціями П-6 та П-7 не складалися, представник постачальника на процедуру приймання продукції не викликався, як і представник бюро експертиз чи інший спеціаліст у відповідній галузі. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Крім того, відповідач не повідомив про відсутність документів, що підтверджують якість товару та документів, що підтверджують гарантії виробника; не направляв повідомлення про виклик представника постачальника для спільного приймання продукції, що було передбачено нормами Інструкцій.
Зворотного матеріали справи не містять, і відповідачем перед судом не доведено. Як і не надано жодного доказу на спростування зазначеної обставини.
Відтак, судом першої інстанції встановлено відсутність жодних заперечень з боку відповідача при прийманні продукції відносно кількості, якості, асортименту та комплектності товару в момент отримання товару на склад, і в строки, передбачені нормами наведених Інструкцій та умов договору, а також заперечень щодо неналежного виконання позивачем його договірних зобов`язань за договором в асортименті, кількості, в строки, за ціною та якісними характеристиками, які б були направлені постачальнику в передбачений строк належними засобами зв`язку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.
Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у розумний строк, і крім того у строк до передачі до суду цього спору, вимагав у позивача передання йому документів, що стосуються спірного товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору. У справі також відсутні докази на підтвердження того, що відповідач відмовився від договору та повернув товар позивачу.
Натомість у матеріалах справи наявна видаткова накладна, яка підтверджує факт прийняття відповідачем товару.
За таких обставин справи суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що поставлений позивачем товар був прийнятий відповідачем у повному обсязі та без зауважень.
Стосовно доводів відповідача щодо відсутності доказів проходження вхідного контролю, суд виходить із наступного.
Вхідний контроль, який передбачений умовами договору та специфікацією, мав здійснюватися відповідачем за правилами, встановленими цим договором, проте, вказаних умов договору та Інструкцій відповідачем дотримано не було, останній не повідомляв позивача про порушення при поставці товару, на прийомку товару його не викликав.
А тому, суд дійшов висновку, що відповідачем у порушення ст. 74 ГПК України не доведено суду належними і допустимими доказами факту того, що поставлений позивачем товар не відповідає вимогам договору.
Такий вхідний контроль, враховуючи умови договору, повинен був бути здійснений протягом не більше 10 календарних днів з моменту поставки товару. 
Відповідачем не доведено суду, що для проходження такого вхідного контролю йому необхідно більш тривалий строк.
За вказаних обставин, слід дійти висновку, що поставлений товар прийнятий відповідачем без зауважень, оскільки протилежного суду не доведено, не був повернутий позивачу в установленому законом порядку, а відтак підлягає оплаті.
При цьому, судом враховано, що  договором передбачено, що гарантійний строк, протягом якого продавець гарантує якість товарів, відповідає гарантійному строку заводу-виробника.
Відтак, відповідач не позбавлений права протягом гарантійного строку висунути позивачу будь-які  претензії щодо якості поставленого товару.
Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Таким чином, враховуючи зазначені положення Цивільного кодексу України, умови договору та додатку до договору (специфікації №1), відповідач повинен був здійснити оплату вартості поставленого позивачем товару в строк до 23.01.2020 (протягом 30 банківських днів після поставки товару та проведення ВТК). Отже, строк виконання відповідачем свого обов`язку з оплати отриманого товару в сумі 142 824,00 грн. настав.
Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач порушив покладені на нього зобов`язання щодо оплати товару, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, пунктом 7.3 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов`язань за договором понад тридцять днів з винної сторони додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.
За прострочення оплати позивачем за період з 23.01.2020 до 20.11.2020 нараховано відповідачу 3547,19 грн. 3% річних та з лютого 2020 по жовтень 2020 нараховано  3592, 64 грн. інфляційних втрат, а також 9997,68 грн. штрафу.
Відповідачем не спростовано настання строку виконання зобов`язання з оплати постановленого позивачем товару, відтак нарахування 3% річних, інфляційних втрат та штрафу є правомірним, розмір яких та порядок нарахування відповідачем не заперечується.
Щодо заявлених позивачем до суду першої інстанції вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 10  500,00 грн., слід зазначити наступне.
На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані наступні належні та допустимі докази: 
- договір про надання правової допомоги від 16.11.2020;
- додаток № 1 від 16.11.2020 до цього договору;
- акт приймання-передачі № 1 від 28.01.2021 виконаних робіт на загальну суму 9 980 грн.; 
- звіт про об`єм наданої правової допомоги від 28.01.2021;
- платіжні доручення № 816 від 19.11.2020 на суму 6500,00 грн., № 83 від 29.01.2021 на суму 3480,00 грн.
Частиною 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи обставини справи, предмет та підстави позовних вимог, заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, місцевий господарський  суд дійшов вірного висновку,  що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача лише 8  000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 142  824,000 грн. основного боргу,  9  997,68 грн. штрафу, 3  592,64 грн. інфляційних втрат, 3  547,19 грн. 3 % річних, 2  399,43 грн. судового збору та 8  000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірних по суті рішень суду, при ухваленні яких судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта)  суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішень у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову та стягнення витрат на правову допомогу.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваних рішень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.01.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/18267/20.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                         ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.01.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/18267/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 19.01.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у справі №910/18267/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/18267/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко