ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3630/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2021
по справі №916/3630/20
за позовом Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси
про стягнення 27 006,92 грн., з яких 24 159,58 грн. - основний борг, 1 459,24 грн. - інфляційні втрати, 1 388,10 грн. - три проценти річних,
(суддя першої інстанції: Малярчук І.А., дата та місце ухвалення рішення: 19.02.2021, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, просп.Шевченка, 29)

У грудні 2020 року Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” (далі – ДП  “Адміністрація морських портів України”) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі – КЕВ м.Одеси) про стягнення заборгованості у сумі 27006,92 грн., яка складається з 24159,58 грн. основного боргу, інфляційних втрат у сумі 1459,24 грн. та 3% річних у сумі 1388,10 грн.
Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.06.2018 між ДП “АМПУ” та КЕВ м. Одеси укладений договір №302-П-АМПУ-18 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю. На виконання зазначеного договору позивачем були виставлені акти наданих послуг на загальну суму 24159,58 грн., які відповідач не підписав та кошти позивачу не перерахував. Також позивачем визначено, що відповідачем підписано без зауважень акт звірки взаєморозрахунків за договором №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018 згідно якого, станом на 30.09.2020 сума боргу становить 24159,58 грн., що у свою чергу свідчить про визнання боргу відповідачем. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.02.2021 відмовлено повністю у задоволенні позову Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси про стягнення 27006,92 грн. заборгованості, з яких 24159,58 грн. основний борг, 1459,24 грн. інфляційні втрати, 1388,10 грн. 3% річних.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем не доведено факту понесення витрат зі сплати податку на землю, належного виконання останнім вимог п.п.2.2., 2.3. договору про компенсацію витрат зі сплати податку на землю від 26.06.2018р. №302-П-АМПУ-18, а отже не доведено виникнення у відповідача обов`язку сплачувати на користь позивача компенсації витрат зі сплати податку на землю, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації витрат зі сплати податку на землю у розмірі 24159,58грн. задоволенню судом не підлягають. 
Крім того, в силу того, що у задоволенні основної позовної вимоги про компенсацію витрат зі сплати податку на землю судом відмовлено, суд вказав, що не підлягають судом задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача 1459,24 грн. втрат від інфляції, 1388,10грн. трьох процентів річних, як такі, що опосередковані основною вимогою, наявність якої судом не встановлено. 
          Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ДП “Адміністрація морських портів України” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2021 по даній справі скасувати та прийняти нове – про задоволення позовних вимог.
          Позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд не з`ясував обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, а рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції мав розглядати спір в межах укладеного Договору, зокрема, дослідити питання моменту виникнення обов`язку відповідача компенсувати витрати зі сплати податку на землю, виходячи з умов договору.
          Заявник апеляційної скарги вказує, що суд самостійно, поза волею сторін додатково встановив умови, за яких у позивача має виникати право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Оскільки умовами Договору не передбачалось обов`язків ДП «АМПУ» надавати контрагенту відповідні відомості та документи, то і суду не було підстав їх витребувати чи досліджувати, тому що такі документи не визначені сторонами як обов`язкові для можливості виконання відповідачем його обов`язку.
Позивач також зазначає, що обов`язок з оплати за Договором не пов`язується з підписаним актом, а пов`язується з фактичним користуванням орендованим майном, яке розташоване на земельній ділянці, за яке здійснюється компенсація витрат зі сплати податку на землю за Договором.
          На думку заявника апеляційної скарги, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено виникнення у відповідача обов`язку сплачувати на користь позивача компенсацію  витрат зі сплати податку на землю, не відповідає обставинам справи п.1.1 та 2.2 Договору.
Також ДП “Адміністрація морських портів України” вказує, що суд дійшов невірного висновку в частині того, що виставлені акти наданих послуг не відповідають за формою, що є Додатком №1 до Договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018 та належного виконання позивачем вимог п.п.2.2., 2.3 договору про компенсацію витрат зі сплати податку на землю від 26.06.2018 №302-П-АМПУ-18.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП “Адміністрація морських портів України” на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2021 по справі №916/3630/20, вирішено розглядати апеляційну скаргу ДП “Адміністрація морських портів України” на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2021 по справі №916/3630/20 у спрощеному позовному провадженні  без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
           15.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від КЕВ м.Одеси надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін, а скаргу – без задоволення.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
26.06.2018 між ДП “Адміністрація морських портів України” (Балансоутримувач) та Квартирно - експлуатаційним відділом м. Одеси (Орендар) укладено договір №302-П-АМПУ-18 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю.
Предметом цього Договору є взаємовідносини Сторін щодо компенсації Орендарем витрат Балансоутримувача зі сплати податку на землю за земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, що обліковується на балансі Балансоутримувача та передано в оренду Орендарю за Договором оренди з метою розміщення бюджетної установи (розміщення підрозділу Збройних Сил України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка під об`єктом нерухомого майна, переданого в оренду Орендарю за Договором оренди, за яку Балансоутримувач сплачує податок на землю. Сума та розрахунок щомісячної плати відшкодування земельного податку наведено у Додатку №1 та Додатку №2 до цього Договору. Плата за неповний місяць розраховується пропорційно часу фактичного користування земельними ділянками. (п.п.1.1., 1.2., 1.3. договору).
За умовами п.п.2.1., 2.2., 2.3., 3.1., 3.3. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018,  ціна Договору дорівнює сумі податку на землю за земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, переданого в оренду Орендарю за Договором оренди, що сплачена Балансоутримувачем протягом строку дії Договору. Оплата проводиться Орендарем не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом прямого банківського переведення грошових коштів на рахунок Балансоутримувача на підставі виставленого Балансоутримувачем рахунку та акту надання послуг. Рахунок виставляється не пізніше 30 числа місяця, наступного за розрахунковим. Сторони кожного місяця до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим, підписують акт про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, який готується Балансоутримувачем за формою, затвердженою у Додатку №1 відповідно до розрахунку за Додатком №2 до цього Договору. Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором на умовах, передбачених цим Договором та чинним законодавством України. За порушення Орендарем строків оплати, вказаних у цьому Договорі. Балансоутримувач має право стягнути з Орендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день сплати. Оплата штрафних санкцій не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити суму заборгованості. 
Положеннями п.5.1. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018 визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його укладання та діє протягом строку дії Договору оренди. Сторони, відповідно до положення ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України дійшли згоди, що умови Договору застосовуються до відносин Сторін, що виникли до укладення Договору, починаючи з 05.12.2017.
Так, згідно пп.10.1.1.,10.1.2. п.10.1. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018 невід`ємною частиною цього Договору є: Додаток №1 -  Акт про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, Додаток №2 - Розрахунок відшкодування земельного податку.
Відповідно до підписаного 26.06.2018 ДП “Адміністрація морських портів України” та КЕВ м. Одеси Додатку №1: Акт про компенсацію витрат зі сплати податку на землю до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. підтверджують, що за____(місяць) 20_ року сума податку за землю, сплаченого Балансоутримувачем за земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, переданого в оренду Орендарю за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05.12.2017 № 159-П-АМПУ-17, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеса, що підлягає відшкодуванню відповідно до умов укладеного між сторонами Договору №159-П-АМПУ-17 від 05.12.2017 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, становить 1877,06 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят сім гривень 06 копійок), в тому числі із ПДВ у розмірі 312,84грн.
Згідно з Додатком №2 до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018 сума компенсації за землю за місяць з ПДВ становить 1 877,06 грн.
Позивачем додано до позову копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) відповідно до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018, які не містять підпису відповідача на загальну суму 24159,58 грн., а саме: акт №160 від 30.06.2018 на замовлення покупця №227 від 30.06.2018 про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за грудень 2017 року на суму 1634,86 грн.; акт №161 від 30.06.2018 на замовлення покупця №228 від 30.06.2018 про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за січень-червень 2018 року на суму 11262,36 грн..; акт №190 від 31.07.2018 на замовлення покупця №262 від 31.07.2018 про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за липень 2018 року на суму 1877,06 грн.; акт №204 від 31.08.2018 на замовлення покупця №280 від 31.08.2018 про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за серпень 2018 року на суму 1877,06 грн.; акт №285 від 30.09.2018 на замовлення покупця №370 від 30.09.2018 про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за вересень 2018 року на суму 1877,06 грн.; акт №303 від 31.10.2018 на замовлення покупця №391 від 25.10.2018 про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за жовтень 2018 року на суму 1877,06 грн.; акт №342 від 30.11.2018 на замовлення покупця №431 від 30.11.2018 про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за листопад 2018 року на суму 1877,06 грн.; акт №376 від 10.12.2018 на замовлення покупця №469 від 10.12.2018 про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за грудень 2018 року на суму 1877,06грн.
Докази направлення чи отримання нарочно відповідачем означених актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) матеріали справи не містять.
Позивач листом №3962/10-04-01/Вих від 02.11.2020 направив відповідачу два примірники акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.06.2018 по 30.09.2020 та просив відповідача провести звірку розрахунків та протягом 10 днів повернути підписаний акт звірки.
12.11.2020 КЕВ м. Одеси надано відповідь на лист позивача від 02.11.2020 де зазначено, що договір від 26.06.2018 №302-П-АМПУ-18 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю не був зареєстрований в ДКСУ в Одеській області та заборгованість на користь ДП “АМПУ” по бухгалтерському обліку відповідно до даного договору в КЕВ м. Одеса не рахується та не обліковується.
Також, в матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків станом за період з червня 2018 по вересень 2020, який в графі “дебет” за даними звірки ДП “АМПУ” містить 24159,58 грн., а в графі “дебет” за даними звірки КЕВ м. Одеси містить прочерки.
Невиконання відповідачем укладеного між сторонами договору, несплата коштів в якості компенсації земельного податку стало підставою для звернення ДП «Адміністрація морських портів України» до Господарського суду Одеської області з відповідними позовними вимогами до КЕВ м.Одеси. 
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
За положеннями ч.ч.1, 2  ст.11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до  ст. 626 Цивільного кодексу України    договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Як зазначалося раніше, 26.06.2018 між ДП “Адміністрація морських портів України” (Балансоутримувач) та Квартирно - експлуатаційним відділом м. Одеси (Орендар) було укладено договір №302-П-АМПУ-18 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю.
Предметом цього Договору є взаємовідносини Сторін щодо компенсації Орендарем витрат Балансоутримувача зі сплати податку на землю за земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, що обліковується на балансі Балансоутримувача та передано в оренду Орендарю за Договором оренди з метою розміщення бюджетної установи (розміщення підрозділу Збройних Сил України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка під об`єктом нерухомого майна, переданого в оренду Орендарю за Договором оренди, за яку Балансоутримувач сплачує податок на землю. Сума та розрахунок щомісячної плати відшкодування земельного податку наведено у Додатку №1 та Додатку №2 до цього Договору. Плата за неповний місяць розраховується пропорційно часу фактичного користування земельними ділянками. (п.п.1.1., 1.2., 1.3. договору).
При укладенні договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018 сторони керувались п.5.10 договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05.12.2017р. №159-П-АМПУ-17, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеса. Положення п.5.1. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018 визначають, що договір діє протягом строку дії договору оренди №159-П-АМПУ-17 від 05.12.2017. В акті про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, який є додатком №1 та додатку №2, що є розрахунком суми відшкодування земельного податку містяться посилання щодо нарахування податку у відповідності до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05.12.2017 №159-П-АМПУ-17. 
Разом з тим, договір оренди від 05.12.2017 №159-П-АМПУ-17 до матеріалів справи не додано, що позбавляє можливості встановити фактичне перебування відповідача в орендованому приміщенні.
Крім того, позивачем не подано до справи доказів перебування на балансі останнього приміщення, яке зазначено у Додатку №2 до Договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018, зареєстрованих правомочностей на земельну ділянку, компенсація за оплату земельного податку по якій є предметом даного договору та не подано доказів понесених ним витрат зі сплати податку на землю в період з грудня 2017 по грудень 2018, які має компенсувати відповідач. 
Також судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу, що п. 2.2. договору від 26.06.2018 №302-П-АМПУ-18 чітко визначає, що оплата проводиться орендарем, шляхом прямого банківського переведення грошових коштів на рахунок балансоутримувача на підставі виставленого балансоутримувачем рахунку та акту надання послуг.
В копіях наданих до матеріалів справи актів здачі-приймання робіт (надання послуг), що були видані на підставі договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018, в графі “замовлення” вказано: замовлення покупця №227 від 30.06.2018, №228 від 30.06.2018, №262 від 31.07.2018, №280 від 31.08.2018, №370 від 30.09.2018, №391 від 25.10.2018, №431 від 30.11.2018, №469 від 10.12.2018, які також не були подані до матеріалів справи. 
Крім того, наявні у справі копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) не містять підписів відповідача та доказів їх відправлення/отримання останнім, як не надано і актів про компенсацію витрат зі сплати податку на землю за формою, що є Додатком №1 до Договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що позивачем не подано до справи виставлених балансоутримувачем в період з грудня 2017 року по грудень 2018 року рахунків на оплату земельного податку, підписаних відповідачем актів надання послуг передбачених п.п.2.2., 2.3. договору №302-П-АМПУ-18, актів про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, за формою визначеною в додатку №1, тобто тих первинних документів та доказів, що встановлюють підставність здійснення відповідачем компенсації по податку за землю та відповідно неправомірне невиконання останнім зобов`язань за договором №302-П-АМПУ-18 в період з грудня 2017 по грудень 2018 років.  
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, п. 2.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 №309, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі виключно в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов`язання - це розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.
Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних зобов`язань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та Законом про Державний бюджет України, є недійсним (ч. 3 ст. 48 Бюджетного кодексу України).
Відповідно до  п. 5.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань  розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України зобов`язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім зобов`язань щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (у частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Таким чином, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з твердженнями відповідача в частині того, що відповідна заборгованість не є бюджетною, у зв`язку з відсутністю її на на обліку Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання апелянта на те, що підписання відповідачем акту звірки взаєморозрахунків без зауважень є визнанням боргу, з огляду на наступне.
Як зазначалося раніше, позивачем інформацію, яка відображена в акті звірки взаєморозрахунків не підтверджено жодним документом, рахунком, актом наданих послуг, тощо. Окрім цього графи, що заповнював відповідач в даному акті звірки містять прочерки, в них відсутні цифрові визначення, тому даний акт не може вважатись належним доказом підтвердження відповідачем заборгованості.
У постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.12.2019 у справі №916/1727/17 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. 
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять первинних документів щодо існування зобов`язання за договором №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018, а саме: виставлених балансоутримувачем рахунків та підписаних відповідачем актів надання послуг, актів про компенсацію витрат зі сплати податку на землю за формою, що є додатком №1 до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018, доказів перебування на балансі позивача та понесенням позивачем витрат на оплату земельного податку за земельну ділянку, що знаходиться під приміщенням, яке було передано в оренду відповідачу за договором оренди нерухомого майна від 05.12.2017 №159-П-АМПУ-17, копія якого також відсутня у матеріалах справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що позивачем не доведено факту понесення витрат зі сплати податку на землю, належного виконання останнім вимог п.п.2.2., 2.3. договору про компенсацію витрат зі сплати податку на землю від 26.06.2018 №302-П-АМПУ-18, а отже не доведено виникнення у відповідача обов`язку сплачувати на користь позивача компенсації витрат зі сплати податку на землю, а доводи апелянта не спростовують вказаний висновок.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації витрат зі сплати податку на землю у розмірі 24159,58 грн. задоволенню  не підлягають. 
Крім того, з огляду на те, що у задоволенні основної позовної вимоги про компенсацію витрат зі сплати податку на землю судом відмовлено, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1459,24 грн. втрат від інфляції, 1388,10 грн. трьох процентів річних, як такі, що опосередковані основною вимогою. 
Згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Таким чином, доводи, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2021 по справі №916/3630/20 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2021 по справі №916/1631/20 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129,  269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2021 по справі №916/3630/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2021 по справі №916/3630/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя:                                                                          Н.М. Принцевська
                                                  
Судді:                                                                                                Г.І. Діброва
                        
                                                                                       А.І. Ярош