ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2021 р.           Справа№ 910/12565/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Ходаківської І.П. 
 
за участю секретаря судового засідання Островерхої В.Л. 
за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 08.06.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на   рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 (повний текст складено 29.03.2021) у справі   №910/12565/20  (суддя Усатенко І.В.)
за позовом ОСОБА_1 
до   відповідачів: 1. ОСОБА_2 
2. ОСОБА_3 
3.Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Оксани Олександрівни
4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс»
про  визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі, скасування реєстраційної дії
 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Оксани Олександрівни (далі - відповідач 3), Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» (далі - відповідач 4) про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» від 24.04.2020 та скасування реєстраційної дії від 29.04.2020 №10721070017025929, вчиненої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. про зміну складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс».   
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірний договір є удаваним, оскільки по своїй суті є договором купівлі-продажу, укладений без додержання письмової форми правочину, без дотримання вимог ст.ст. 203, 717, 719 Цивільного кодексу України, за відсутності волевиявлення учасника ОСОБА_2 щодо дарування 5% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс».  
Позивач вважає, що спірним правочином порушено його корпоративні права як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс», який володіє 35 % частки Статутного капіталу, у зв`язку із порушенням іншими учасниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 процедури дарування частки, а також переважного права позивача на придбання 5% частки Статутного капіталу, що є порушенням права позивача на участь в управлінні Товариством.  
Також позивач просить суд скасувати реєстраційну дію від 29.04.2020 №10721070017025929, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. про зміну складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс», як похідну вимогу.  
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/12565/20 у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Оксани Олександрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» від 24.04.2020 та скасування реєстраційної дії від 29.04.2020 № 10721070017025928, вчиненої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. про зміну складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що сторонами дотримано вимоги щодо вчинення письмової форми правочину, про що свідчать надані позивачем та відповідачем копії спірного правочину. Крім того, переважне право позивача на придбання частки у Статутному капіталі не було порушено, оскільки відчуження частки відбулось на безоплатній основі шляхом укладення договору дарування. 
Також судом першої інстанції встановлено, що учасниками справи не було надано доказів того, що сторонами вчинено удаваний правочин, який приховував купівлю-продаж, оскільки відсутні докази отримання грошових коштів від відповідача 2 відповідачем 1.   
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/12565/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.  
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається  на те, що судом першої інстанції неправомірно не взято до уваги правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №909/1294/15. Як вказує апелянт, спір виник внаслідок недотримання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 процедури безоплатного відступлення частки у Статутному капіталі, оскільки питання з приводу безоплатного дарування учасником ОСОБА_2 5 % частки на користь іншого учасника ОСОБА_3 загальними зборами учасників ТОВ «Юридична компанія «Енгросс» не розглядалось.  
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що учасник ОСОБА_2 не направляла до ТОВ «Юридична компанія «Енгросс» заяву про намір безоплатно подарувати 5 % частки Статутного капіталу на користь учасника ОСОБА_3 , яка в свою чергу також не направляла заяву про намір прийняти в дар цю частку. 
Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_2 не мала вільного волевиявлення на укладення спірного договору дарування частки від 24.04.2020, про що остання зазначила у своєму відзиві на позов. Спірний договір не містить істотної умови, що дарувальник ОСОБА_2 передає або зобов`язується передати у майбутньому другій стороні ОСОБА_3 (обдарованому) безоплатно у власність 5 % частки статутного капіталу ТОВ «Юридична компанія «Енгросс».  
Крім того, спірний договір є по суті прихованим договором купівлі-продажу, а тому договір дарування від 24.04.2020 може мати ознаки удаваного, що є порушенням ст.ст. 202, 203, 215, 717, 719 Цивільного кодексу України. 
Як зазначає апелянт, спірним правочином порушено його корпоративні права як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс», який володіє 35 % частки Статутного капіталу, у зв`язку із порушенням іншими учасниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 процедури дарування частки, а також переважного права на придбання 5% частки Статутного капіталу, що є порушенням права позивача на участь в управлінні Товариством.  
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/12565/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/12565/20. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, заперечення, пояснення до 20.05.2021.       Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/12565/20 призначено на 08.06.2021 об 11 год. 30 хв.  
17.05.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким останній просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/12565/20 без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, посилаючись на те, що спірний правочин укладено у письмовій формі, відповідний акт приймання-передачі було підписано сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Сипачовою І.М. за реєстровим №220-221; договір містить всі істотні умови, а саме: належність частки дарувальнику, факт повної оплати частки; відсутність будь-яких обмежень або заборон, щодо даної частки; бажання сторін, щодо наслідків даного правочину; дієздатність сторін правочину; дозвіл Статуту підприємства щодо укладення такого роду правочину; момент переходу права власності визначено оформленням двостороннього акту приймання-передачі; обов`язок «обдарованої» підготувати пакет документів та подати його для державної реєстрації зміни; зазначено реквізити сторін, які засвідчені особистими підписами. 
Відповідач 2 зазначає, що у разі дарування частки згода учасників товариства не потрібна. 
Договір дарування частки, укладений між сторонами, був саме договором дарування. Це не був будь-який інший правочин, який вчинено під виглядом договору дарування, кошти за дарування не передавались.  
Відповідачі 1, 3, 4 своїм правом не скористались, відзив на апеляційну скаргу суду не надали. 
          Згідно ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
          Таким чином, справа розглядається за наявними в ній матеріалами за відсутності відзиву відповідачів 1, 3, 4 на апеляційну скаргу позивача, що не є перешкодою для апеляційного перегляду відповідно до приписів ч. 3 ст. 263 ГПК України. 
Позивач свого представника у судове засідання 08.06.2021 не направив, особисто також не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання на поштовому повідомленні 0411634398104. 
Відповідачі 3, 4 також своїх представників у судове засідання 08.06.2021 не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить відмітки про отримання на поштових повідомленнях № 0411634398147, №0411634398139.
Відповідач 1 свого представника у судове засідання 08.06.2021 не направила, особисто також не прибула, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно приписів ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, за адресою яка значиться у листі-відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 10.09.2020 №6301.9, отриманої на запит суду першої інстанції. (а.с. 42).   
Третя особа своїх представників в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  
Представник відповідача    2 в судовому засіданні 08.06.2021 заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, а рішення залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача 2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
24.04.2020 між учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» Малюковою Іриною Володимирівною «Дарувальник» та ОСОБА_3 «Обдаровувана» укладено Договір дарування частки в статутному капіталі (далі - Договір), за умовами якого Дарувальник має намір передати безоплатно у власність Обдарованої частку у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс», код ЄДРПОУ 34345652, що знаходиться за адресою: 03170, м. Київ, Святошинський район, вулиця Михайла Драй-Храми, будинок 44, офіс 77, розмір статутного капіталу 1  000  000,00 грн, дата первинної реєстрації товариства 19.04.2006. (а.с. 15-18). 
Згідно п. 1.2 Договору Дарувальник бажає подарувати частку у статутному капіталі Товариства з розмірі 5 відсотків номінальна вартість якої складає 50  000,00 грн. Ринкова вартість частки на дату укладення цього Договору складає 50 0000,00 грн. 
Дарувальник є законним і єдиним власником відчужуваної частки, що підтверджується інформацією, яка міститься у відкритому Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Частка на дату укладення цього Договору є повністю сплаченою (п.п. 1.2.1, 1.2.3 Договору).
Дарувальник перебуває у зареєстрованому шлюбі на дату підписання цього Договору, тому до даного Договору додається нотаріально посвідчена заява чоловіка Дарувальника, який підтверджує свою згоду із діями дружини, яка безоплатно дарує свою частку у розмірі 5 % (п`яти відсотків) у ТОВ «Юридична компанія «Енгросс» (п. 1.5 Договору).
В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 від 24.04.2020, який є чоловіком ОСОБА_3 , щодо надання згоди на дарування ОСОБА_3 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» в обсязі 5 %, що становить 50  000,00 грн. Справжність підпису ОСОБА_4 засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сипачовою І.М., заяву зареєстровано в реєстрі за №213. (а.с. 104).  
Сторонами погоджено, що Обдаровувана отримує у власність частку з моменту вступу в юридичну силу цього Договору. Момент переходу права власності на частку від Дарувальника до Обдарованого має бути оформлений двостороннім Актом приймання-передачі, а підписи на такому акті мають бути нотаріально посвідчені (п.п. 2.1, 2.2 Договору).
24.04.2020 за актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняла частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» в обсязі 5% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс», що становить 50  000,00 грн. Зазначена частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» передається ОСОБА_3 , згідно з умовами Договору дарування частки у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» від 24.04.2020. (а.с. 19). Справжність підписів сторін на Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сипачовою І.М. Акт зареєстровано в реєстрі за №№216-217.  
Відповідно до п. 3.1 Договору сторони погодили, що впродовж 5 (п`яти) робочих днів від дати підписання Акта Обдаровувана зобов`язується самостійно підготувати пакет документів та подати його для державної реєстрації змін до відомостей про Товариство, що міститься в ЄДР, і щодо включення Обдаровуваної до складу учасників Товариства у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».   
Впродовж 2 (двох) календарних днів від дати завершення реєстрації Обдаровувана має повідомити Товариство засобами комунікації, що вказані в ЄДР, щодо реєстрації Обдаровуваної в якості нового учасника Товариства (п. 3.2 Договору). 
Крім того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 від 25.03.2020 щодо наміру передати безоплатно (п. 5.1 Статуту ТОВ «ЮК «Енгросс») належну їй частку 5 % у ТОВ «ЮК «Енгросс» ОСОБА_3 . Справжність підпису ОСОБА_2  засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., заяву зареєстровано в реєстрі за №903. (а.с. 105).  
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України   підставою недійсності  правочину  є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). 
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Згідно ч. 3 ст. 719 ЦК України договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.
Частиною 1 статті 722 ЦК України передбачено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.
          Судом встановлено, що спірний договір укладено в письмовій формі, що відповідає приписам ст.ст. 208, 719 ЦК України.
          Доказів відсутності вільного волевиявлення Дарувальника на укладення спірного правочину матеріали справи не містять. Більше того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 від 24.04.2020, який є чоловіком ОСОБА_3 , щодо надання згоди на дарування ОСОБА_3 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» в обсязі 5 %, що становить 50 000,00 грн. Справжність підпису ОСОБА_4 засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сипачовою І.М., заяву зареєстровано в реєстрі за №213.
На виконання п. 3.1 Договору ОСОБА_3 підготувала та надала пакет документів для державної реєстрації змін до відомостей про Товариство, що міститься в ЄДР, і щодо включення Обдаровуваної до складу учасників Товариства у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». (а.с. 106-109).  
          Крім того, відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України)  корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
          Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Отже, частка у статутному капіталі є майном учасника товариства, який має право вільно розпоряджатися ним на власний розсуд.  
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасники товариства мають такі права: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; 2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; 3) брати участь у розподілі прибутку товариства; 4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасник товариства може встановити вимогу нотаріального засвідчення справжності власного підпису під час прийняття рішень з питань діяльності відповідного товариства та/або вимогу нотаріального посвідчення правочину, предметом якого є частка такого учасника у статутному (складеному) капіталі відповідного товариства, та скасувати таку вимогу, відомості про що вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному законом. Така вимога учасника чи скасування учасником цієї вимоги є одностороннім правочином і підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.
Згідно ст. 21 зазначеного Закону учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам. Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою. Учасник товариства може встановити вимогу нотаріального посвідчення правочину з відчуження, застави частки такого учасника у статутному капіталі відповідного товариства та скасувати таку вимогу, відомості про що вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному законом. Така вимога учасника, а також скасування учасником цієї вимоги є одностороннім правочином та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі. Якщо кілька учасників товариства скористаються своїм переважним правом, вони придбавають частку (частину частки) пропорційно до розміру належних їм часток у статутному капіталі товариства. Учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу. Якщо жоден з учасників товариства протягом 30 днів з дати отримання повідомлення про намір учасника продати частку (частину частки) не повідомив письмово учасника, який продає частку (частину частки), про намір скористатися своїм переважним правом, вважається, що такий учасник товариства надав свою згоду на 31 день з дати отримання повідомлення, і така частка (частина частки) може бути відчужена третій особі на умовах, які були повідомлені учасникам товариства. Якщо учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, отримав від іншого учасника письмову заяву про намір скористатися своїм переважним правом, такі учасники зобов`язані протягом одного місяця укласти договір купівлі-продажу пропонованої до продажу частки (частини частки). У разі ухилення продавця від укладення договору купівлі-продажу покупець має право звернутися до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу частки (її частини) укладеним на запропонованих продавцем умовах. У разі ухилення покупця від укладення договору купівлі-продажу продавець має право реалізувати свою частку третій особі на раніше повідомлених учасникам товариства умовах. Учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним. Позовна давність за такими вимогами становить один рік. Статутом товариства може встановлюватися інший порядок реалізації переважного права учасників товариства, розподілу відчужуваної частки (частини частки) між іншими учасниками товариства, відмови від реалізації переважного права учасників товариства. Статутом може встановлюватися, що учасники товариства не мають переважного права. Статутом також може бути передбачений обов`язок учасника товариства, який має намір продати частку (частину частки) третій особі, провести спершу переговори щодо її продажу з іншими учасниками товариства. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Якщо продаж частки (частини частки) у статутному капіталі товариства здійснюється на аукціоні (публічних торгах) відповідно до закону, переважне право учасника товариства не застосовується. Переважне право учасника товариства не застосовується у разі, якщо це передбачено корпоративним договором, стороною якого є такий учасник.
          З огляду на приписи ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» переважне право на придбання частки іншого учасника товариства розповсюджується на правовідносини у разі її оплатного відчуження, тоді як укладення договору дарування, за яким частка передається безоплатно, не потребує погодження загальними зборами, що свідчить про відсутність порушення корпоративних прав позивача. 
          Крім того, згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.  Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
          Доводи позивача про те, що сторони за спірним правочином намагались приховати договір купівлі-продажу не знайшло свого відображення у матеріалах справи, які не містять доказів оплатного набуття частки у статутному капіталі Товариства за договором Дарування.  
          Щодо визнання відповідачем 1 позову, то за приписами ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
          Визнання відповідачем 1 позову про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» від 24.04.2020, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2, та скасування реєстраційної дії від 29.04.2020 №10721070017025929, вчиненої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. про зміну складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Енгросс» впливає на права та обов`язки відповідача 2, а тому суд першої інстанції підставно відмовив у прийнятті заяви відповідача 1 про визнання позову. 
          Щодо правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №909/1294/15, то судом касаційної інстанції зроблено висновки щодо дотримання письмової форми правочину дарування (п. 57 постанови). Під час розгляду даної справи судом встановлено, що спірний договір укладено в письмовій формі та містить всі істотній умови, такі як предмет та строк, при цьому спірний договір не містить такої істотної умови як ціна, оскільки договір дарування передбачає безоплатну передачу частки в статутному капіталі. 
Згідно з ч. 1  ст. 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1    ст.    74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст.  76,  77 ГПК України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 4  ст. 11 ГПК України  суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи позивача, викладені в його апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на всі доводи апелянта із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
Відповідно до  ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021    у справі №910/12565/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1   задоволенню не підлягає.
Згідно  ст. 129 ГПК України  судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на ОСОБА_1 .  
Керуючись ст. ст.  129,  269, 270,  275, 276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі  №910/12565/20 залишити без задоволення.
2.  Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/12565/20 залишити без змін.
3. Судові витрати за апеляційний перегляд покладаються на ОСОБА_1 .
4. Матеріали справи №910/12565/20 повернути до Господарського суду міста Києва.  
         5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено 14.06.2021.  

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                І.П. Ходаківська