ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9193/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/1079/21	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року 	м. Полтава  	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревськ ої С.М.
       судді: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.
       секретар: Зеленська О.І.,
       за участю відповідача –  ОСОБА_1 
представника відповідача – адвоката Линник С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, –
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09 лютого 2001 року між ним та ОСОБА_4 укладено шлюб, зареєстрований у Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №113. 
Під час перебування у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2015 року шлюб між ними – розірвано.
У жовтні 2015 року він звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2016 року його позов частково задоволено. Виділено кожному з них у власність по Ѕ частині причіпу для легкового автомобіля ПВ-01Б шасі № НОМЕР_1 та по Ѕ частині дачної ділянки № НОМЕР_2 в садово-огородному кооперативі «Яблуня», розташованому за адресою: м. Полтава, вул. Вороніна 195, ділянка №67, площею 423 кв.м. 
Проте між ними не було поділено як спільно нажите майно  –автомобіль ВАЗ 111740 Lada Kalina, згоди щодо розподілу якого вони не можуть дійти. 
Спірний автомобіль ВАЗ 111740 Lada Kalina (номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний державний номер станом на 05 березня 2011року НОМЕР_4 ) ними було придбано 04 березня 2011 року в кредит за 75 000 грн.
Кредитний договір та супутні необхідні документи були оформлені на відповідачку. За вказаним кредитним договором він виступав поручителем. До моменту розірвання шлюбу, погашення кредиту здійснювалось за рахунок спільних сімейних коштів та 04 липня 2012 ро-ку кредит разом з банківською процентною ставкою ними був виплачений.
Вказував, що 27 травня 2015 року (за 18 днів до подачі заяви на розлучення), з метою збільшення своєї частки в спільному майні) відповідачка здійснила не правомірну передачу спільного сумісного майна у власність третій особі (своїй матері – ОСОБА_3 ), без його відома та без його згоди на здійснення даної операції. Перша дата реєстрації автомобіля вказана в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу 05 березня 2011 року, остання відома дата реєстрації – 27 травня 2015 року. 
Після ухвалення судом рішення від 15 липня 2016 року про поділ їхнього спільного майна у цивільній справі №554/13321/15-ц відповідачка в середині жовтня 2016 року здійснила повторне переоформелння автомобіля ВАЗ 111740 Lada Kalina з номером кузова НОМЕР_3 на своє ім`я, тим самим підтвердивши свої наміри щодо привласнення спільного майна. На сьогоднішній день автомобіль оформлений на відповідачку з новими державними номерними знаками, а саме НОМЕР_5 .
З урахуванням наведених обставин, посилаючись на те, що він згоду на відчуження автомобіля не давав, просив визнати дії відповідачки щодо передачі автомобіля ВАЗ 111740 ( ОСОБА_6 ) третій особі – неправомірними.
Визнати автомобіль ВАЗ 111740 ( ОСОБА_6 ) майном, набутим подружжям за час шлюбу, таким, що належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності.
Виділити у власність йому та відповідачці по Ѕ частині автомобіля ВАЗ 111740 (Lada Kalina). 
У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог, в якій, посилаючись на обставини, аналогічні обставинам, викладеним ним у позовній заяві, просив визнати договір купівлі-продажу від 27 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оформлений у вигляді довідки-рахунку серія ВІА №646853 від 27 травня 2015 року, на підставі якого відбувалась передача прав власності на автомобіль марки ВАЗ, моделі 111740 Lada Kalina, рік випуску 2010, колір червоний, номер кузова НОМЕР_6 – недійсним; визнати договір купівлі-продажу №5341/2016/ 084173 від 22 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 – недійсним; визнати автомобіль марки ВАЗ моделі 111740-114-30 Lada Kalina, рік випуску 2010, колір червоний, номер кузова НОМЕР_6 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіль марки ВАЗ, моделі 111740-114-30 Lada Kalina, рік випуску 2010, колір червоний, номер кузова НОМЕР_6 , шляхом визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_1 , стягнувши на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 60 000 грн., в якості грошової компенсації вартості його частки.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22 січня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано договір купівлі-продажу від 27 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оформлений у вигляді довідки- рахунку серія ВІА №646853 від 27 травня 2015 року, на підставі якого відбувалась передача прав власності на автомобіль марки ВАЗ, моделі 111740-114-30 LadaKalina, рік випуску 2010, колір червоний, номер кузова НОМЕР_6 – недійсним. 
Визнано договір купівлі-продажу №5341/2016/084173 від 22 вересня 2016 року, укла-дений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - недійсним.
Визнано автомобіль марки ВАЗ моделі 111740-114-30 Lada Kalina, рік випуску 2010, колір червоний, номер кузова НОМЕР_6 , об`єктом права спільної сумісної влас-ності подружжя.
Поділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіль марки ВАЗ, моделі 111740-114-30 Lada Kalina, рік випуску 2010, колір червоний, номер кузова НОМЕР_6 , шляхом визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_1 , стягнувши на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 46 907 грн. 45 коп., в якості грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_7 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
Вказувала, що з жовтня 2009 року у них були відсутні шлюбні відносини, також відсутні спільні сумісні кошти і спільна сумісна праця. Як на доказ посилалася на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2011 року по справі №2-3880/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утриманні неповно-літньої доньки, вказуючи на те, що в абзаці сьомому даного рішення судом зазначено, що сторони перебували у шлюбі до 26 жовтня 2009 року.
У придбанні спірного автомобіля в 2011 році позивач безпосередньої матеріальної участі не брав, крім формальної – надання згоди. Кошти, за які в 2011 році було придбано автомобіль ВАЗ 111740 Lada Kalina, належали їй, і це підтверджується наданими суду першої інстанції доказами. У придбанні спірного автомобіля у 2011 році позивач безпосередньої матеріальної участі не брав, крім формальної – надання згоди.
Вважає, що оскільки придбане майно, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, – це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 свій відзив подав ОСОБА_2 , у якому, спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначав, що доказом розірвання шлюбу між ними є рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 серпня 2015 року, відтак на час розгляду справи №2-3880/11 про стягнення аліментів вони перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Також вказував, що в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листо-пада 2011 року жодним чином не згадується про режим окремого проживання сторін чи припинення шлюбних відносин, а доводи апелянта в цій частині надумані та безпідставні.
Питання щодо належності спірного автомобіля до особистої приватної власності ОСОБА_1 вже вирішувалося судом, який через недоведеність та безпідставність відмовив їй у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Більше того, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15 липня 2016 ро-ку у справі №554/13321/15-ц встановлено, що спірний автомобіль придбано сторонами за час шлюбу.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 09 лютого 2001 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано 31 серпня 2015 року. Від шлюбу сторони мають доньку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2016 року у справі №554/13321/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя – задоволено частково. Виділено у власність кожному зі сторін по Ѕ частині дачної ділянки № НОМЕР_2 в садово-огородному кооперативі «Яблуня», розташованому за адресою: м. Полтава, вул. Вороніна 195, а також по Ѕ частині причіпу для легкового автомобіля ПВ-01Б шасі № НОМЕР_1 .
В решті позовних вимог, а саме в частині залишення у власності третьої особи автомобіля ВАЗ 111740 LadaKalina, а також в частині визнання автомобіля ВАЗ 111740 приватною власністю ОСОБА_1 – відмовлено за безпідставністю.
Відповідачем продано спірний автомобіль ВАЗ 111740 Lada Kalina (Номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний державний номер НОМЕР_7 ) ОСОБА_3 , що також встановлено рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 15 липня 2016 року у справі №554/13321/15-ц.
Згідно договору №000022 від 04 березня 2011 року, укладеного між ПП «Полтава Авто Лайн», в особі директора Трощак Бориса Миколайовича, з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої сторони, відповідач придбала вищевказаний автомобіль загальною вартістю 75 000 грн. шляхом попередньої оплати товару в розмірі 55 000 грн.
Відповідно до кредитного договору №1989-005/11Р від 09 березня 2011 року, укладе-ного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 , банк за договором №000022 від 4 берез-ня 2011 року надав кредит у національній валюті на загальну суму 20 000 грн. зі сплатою 17 відсотків річних строком з 09 березня 2011 року до 09 березня 2014 року. 
За договором застави транспортного засобу №1989-005/11Р від 09 березня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ “Правекс-Банк” вказані основні зобов`язання передачі в заставу автомобіля марки ВАЗ, модель 111740-114-30, рік випуску 2010, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 , тип ТЗ легковий, реєстрацій-ний № НОМЕР_4 . Передане в заставу майно є власністю відповідачки на підставі договору №000022 від 04 березня 2011 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданого Полтавським ВРЕР від 05 березня 2011 року.
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 від 27 тра- вня 2015 року вбачається, що перша дата реєстрації автомобіля здійснена 05 березня 2011 року, тобто в період шлюбу сторін.
В талоні про проходження державного технічного огляду від 09 березня 2011 року, автомобіль ВАЗ 111740 Lada Kalina з номером кузова НОМЕР_3 вказаний реєстраційний державний номер НОМЕР_4 , а після останньої реєстрації записаної в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 27 травня 2015 року, державний номер – НОМЕР_10 .
Згідно висновку №2378, складеного 28 лютого 2020 року експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, ринкова вартість автомобіля ВАЗ 111740-114-30, рік випуску 2010, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_5 станом на момент дослід-ження 27 лютого 2020 року – складала 93 814 грн. 09 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту належності спірного транспортного засобу до спільної сумісної власності подружжя, відтак, оскільки його відчуження відбулося без згоди позивача, – з відповідача та користь позивача підлягає до стягнення сума компенсації у визначеному розмірі.
Такий висновок місцевого суду узгоджується з фактичними обставинами та відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.
За нормами частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 61 СК України  об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими стат-тями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена пре-зумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до частин першої та другої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 
Згідно частин другої, четвертої статті 369 ЦК України у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, оскільки спірний транспортний засіб був придбаний у шлюбі, в свою чергу ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження придбання його за особисті кошти, – автомобіль, марки ВАЗ, моделі 111740-114-30 LadaKalina, рік випуску 2010, колір червоний, номер кузова НОМЕР_6 , – є спільною сумісною власністю сторін, як колишнього подружжя.
Посилання відповідача на те, що спірний автомобіль був придбаний нею за власні кошти, тому є її особистою власністю та не підлягає поділу (компенсації його частки), – колегія судів вважає неспроможними, оскільки відповідач не надала належних доказів на підтвердження вказаного.
Відтак, оскільки спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу сторін та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач придбала вказаний автомобіль за особисті кошти, – він є об`єктом спільної сумісної власності, тобто таким, що підлягає поділу.        
Встановивши, що 27 травня 2015 року, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачем ОСОБА_1 було здійснено відчуження спірного автомобіля на користь ОСОБА_3 без згоди на те її чоловіка - позивача у справі, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору  купівлі-продажу, як і укладеного  в  подальшому між  ОСОБА_3  та   ОСОБА_1  договору купівлі-продажу вказаного автомобіля за №5341/2016/084173  від 22  вересня 2016 року, – недійсними, визнання спірного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділу шляхом визнання права власності на автомобіль за  ОСОБА_1  зі стягненням з неї на користь  ОСОБА_2  компенсації у розмірі частки половини вартості вказаного транспортного засобу. 
Такий висновок районного суду відповідає фактичним обставинам та узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18, згідно якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особи у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Оскільки автомобіль є неподільною річчю, перебував у фактичному користуванні сім`ї сторін, – суд першої інстанції, з урахуванням інтересів кожного з колишнього подружжя, дійшов правильного висновку про стягнення на користь ОСОБА_2  компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, визначеної згідно висновку експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28 лютого 2020 року за №2378. 
Твердження апелянта про те, що сторони не підтримували сімейно-шлюбні відносини з 2009 року, за відсутності доказів про встановлення між ними режиму окремого проживан-ня, – не спростовують правильності висновків районного суду про те, що спірний автомо-біль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний сторонами в період їх перебування в зареєстрованому шлюбі.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм відповідну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведених обставин підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:   Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.