Номер провадження: 22-ц/813/3925/21 
Номер справи місцевого суду: 522/21000/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.
               за участю:
               секретаря                Ющак А.Ю.,
               представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Войтенко К.В.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданнів режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» апеляційну скаргу представника  Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи – ОСОБА_2 , про захист порушенного права кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, 

встановив:

29.11.2018 року представник Акціонерного Товариства «Райффайзен банк Аваль» (далі – АТ «Райффайзен банк Аваль») звернувся з позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи ОСОБА_2 , в якому просив у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0054/74/41754 від 02.12.2005 року у сумі: 287 393 доларів США 22 центи (заборгованості по тілу кредиту) звернути стягнення на предмет застави, а саме на: нежитлові приміщення, загальною площею: 122,2 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , - шляхом продажу заставного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1762 грн. (т.1, а.с.2-6).
Позивач мотивував свої вимоги тим, що 02.12.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/0054/74/41754, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 297000 доларів США строком до 02.12.2025 року.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 січня 2012 року по цивільній справі № 1527/2-5014/11 позовні вимоги Банку було задоволено в повному обсязі, та стягнуто у солідарному порядку з позичальника та фінансового поручителя заборгованість за Кредитним договором № 014/0054/74/41754 від 02.12.2005 року у розмірі: 5 526 875 грн. 88 коп. (т.1, а.с.26-28).
З дати ухвалення зазначеного рішення суду першої інстанції по сьогоднішній час заборгованість за Кредитним договором погашено в повному обсязі не було, тому Банк продовжує нараховувати відсотки, пеню за порушення виконання умов Кредитного договору, у зв`язку з чим заборгованість станом на 16.11.2018 року складає 2 654 181,03 доларів США.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 02 грудня 2005 року  між Банком (Заставодержатель) та ОСОБА_2  («Заставодавець», «Майновий поручитель») було укладено Договір застави майнових прав, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А. В., та зареєстрований в реєстрі за номером 3280. 
Відповідно до умов п. 1.2. Договору застави предметом застави виступає нерухоме майно, а саме: майнові права за договором № ГП/Р-32 про інвестування від 18.11.2005 року; майнові права за договором № ГП/Р-34 про інвестування від 18.11.2005 року; майнові права за договором № ГП/Р-33 про інвестування від 18.11.2005 року, укладених між Приватним підприємством «Прогрес-Риелт» (далі ПП «Прогрес-Риелт» ) та Заставодавцем.

Відповідно до умов п. 1.4 Договору застави Предметом договорів є будівництво: номера - апартаментів з кухнею будівельний номер 151/1, які будуються в м. Одеса, Гагарінське плато, готельний спортивно - оздоровчий комплекс; номера - апартаментів з кухнею будівельний номер НОМЕР_1 , які будуються в м. Одеса, Гагарінське плато, готельний спортивно - оздоровчий комплекс; номера - апартаментів з кухнею будівельний номер 80, які будуються в м. Одеса, Гагарінське плато, готельний спортивно - оздоровчий комплекс, які мають бути збудовані ПП «ПРОГРЕС-РИЕЛТ», та перейдуть у власність Заставодавця після вводу до експлуатації.
Після здачі забудовником апартаментів в експлуатацію, 27.08.2007 року на виконання умов Договору застави ОСОБА_2   оформив право власності на нежилі приміщення (номер апартаменти з кухнею) № НОМЕР_2 , яким після здачі було присвоєно адресу: АДРЕСА_2 . Відповідні записи були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Проте, у ході проведення претензійно - позовної роботи, на підставі проведеної перевірки державного реєстру прав власності на об`єкти нерухомого майна, Банку стало відомо, що 10.04.2018 року власником вказаного об`єкту незаконно стала ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року позовна заява АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи – ОСОБА_2 , про захист порушеного права кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості – залишена без задоволення (т.2, а.с. 64-67).

В апеляційній скарзі представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (т.2, а.с. 74-79).

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Разом з тим, до судового засідання, а саме 02.04.2021 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвокат Войтенко К.В. на електронну адресу апеляційного суду подала заяву про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», копії вказаного клопотання направлені сторонам у справі поштовою кореспонденцією з повідомленням (т.2, а.с. 130-131).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.04.2021 року дана заява була задоволена і розгляд справи, який був призначений на 07.04.2021 року, в 10.00 год., було вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn»(т.2, а.с. 140 - 141), про що учасники справи були належним чином повідомленими електронною поштою, у тому числі представник ОСОБА_1 – адвокат Козак М.О. та представник ОСОБА_2 – адвокат Ніц А.С. (т.2, а.с. 144-145).
Крім цього, 07.04.2021 року від представника ОСОБА_2 – адвоката Ніц А.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що відкриті судові засідання Одеським апеляційним судом не проводяться, а ОСОБА_2 бажає надати особисті пояснення по справі (т.2, а.с. 147).
Враховуючи, що всі учасники справи були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання та мали можливість прийняти в ньому участь, оскільки в Одеському апеляційному суді продовжують проводитися відкриті судові засідання, а також надати свої особисті пояснення, в тому числі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», колегія суддів вирішила слухати справу за участю представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Войтенко К.В., у відсутність представника ОСОБА_1 – адвокат Козака М.О. та представника ОСОБА_2 – адвоката Ніц А.С., а також на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Залишаючи без задоволення позовну заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль»,  суд першої інстанції виходив із того, що майнові права на нежитлове приміщення в незавершеному будівництвом жилому будинку відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом Іпотеки, а отже вказані майнові права були неправомірно передані в іпотеку.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 , 02.12.2005 року було укладено кредитний договір № 014/0054/74/41754, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 297000 доларів США строком до 02.12.2025 року.
В той же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 02 грудня 2005 року  між Банком (Заставодержатель) та ОСОБА_2  («Заставодавець», «Майновий поручитель») було укладено Договір застави майнових прав, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А. В., та зареєстрований в реєстрі за номером 3280. 

Відповідно до умов п. 1.2. Договору застави предметом застави виступає нерухоме майно, а саме: майнові права за договором № ГП/Р-32 про інвестування від 18.11.2005 року; майнові права за договором № ГП/Р-34 про інвестування від 18.11.2005 року; майнові права за договором № ГП/Р-33 про інвестування від 18.11.2005 року, укладених між Приватним підприємством «Прогрес-Риелт» та Заставодавцем.
Умовами п. 1.4 Договору застави передбачено, що предметом договорів є будівництво: номера - апартаментів з кухнею будівельний номер 151/1, які будуються в м. Одеса, Гагарінське плато, готельний спортивно - оздоровчий комплекс; номера - апартаментів з кухнею будівельний номер НОМЕР_1 , які будуються в м. Одеса, Гагарінське плато, готельний спортивно - оздоровчий комплекс; номера - апартаментів з кухнею будівельний номер 80, які будуються в м. Одеса, Гагарінське плато, готельний спортивно - оздоровчий комплекс, які мають бути збудовані ПП «ПРОГРЕС-РИЕЛТ», та перейдуть у власність Заставодавця після вводу до експлуатації.
Згідно умов п. 6.4., п. 6.5. Договору застави Заставодавець зобов`язався протягом 10 днів з дати здачі апартаментів в експлуатацію та оформлення правовстановлюючих документів на них посвідчити новий договір застави у нотаріуса, із подальшим накладенням заборони відчуження апартаментів. Протягом 2 днів з дати нотаріального посвідчення цього договору зареєструвати його в єдиному реєстрі застав рухомого майна та надати Заставодержателю відповідну виписку.

Після здачі забудовником апартаментів в експлуатацію, 27.08.2007 року третя особа ОСОБА_2 оформив право власності на нежилі приміщення № 271, яким після здачі було присвоєно адресу: АДРЕСА_2 (свідоцтво про право власності, серія: НОМЕР_3 від 27.08.2007 року, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Як вбачається з інформаційної довідки №129774323 від 05.07.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 10.04.2018 року власником нежилих приміщень № 271, за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Іпотечного договору, серія та номер: 500, виданий 03.04.2009 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., стала відповідач ОСОБА_1 . 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до положень статтей 1, 5 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-IV, у редакції, яка була чинною на час укладення Іпотечного договору, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.
При цьому у ст. 5 вказаного Закону мається вичерпний перелік об`єктів, які можуть бути предметом іпотеки.
Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому.
Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета Іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.
Проте, поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав в Законі України «Про іпотеку», в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було відсутнє. Тобто, стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.
Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008 р. № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що майнові права на нежитлове приміщення в незавершеному будівництвом жилому будинку відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом Іпотеки, а, отже, вказані майнові права були неправомірно передані в іпотеку.

Вищезазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-8цс13 від 17 квітня 2013 року та № 6-36цс13 від 15 травня 2013 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки станом на день укладення договору застави, майнові права не могли бути предметом іпотеки (застави), то і спірне нежитлове приміщення, що було прийняте у власність боржником ОСОБА_2 , не стало предметом іпотеки, а тому його відчуження без згоди іпотекодержателя не може вважатися незаконним, а особа яка отримала це майно у власність – відповідач ОСОБА_1 не набула статусу іпотекодавця, а тому не може нести всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

З цих підстав також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що на підставі п. 4.2 Договору застави майнових прав заставодавець зобов`язався протягом 10 днів з дати здачі апартаментів в експлуатацію та оформлення правовстановлюючих документів на них, посвідчити новий договір застави у нотаріуса, із подальшим накладенням заборони відчуження апартаментів, оскільки, як було зазначено вище, ОСОБА_2 не здійснив порушень Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент передачі в заставу майнових прав, тобто станом на 2005 рік.
Також є необгрунтованими доводи представника заявника апеляційної скарги – АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Войтенко К.В. про те, що вищевказані пункти Договору застави майнових прав, як і сам Договір застави майнових прав, не визнані недійсними в установленому законом порядку, а тому у суду відсутні правові підстави для відмови в задоволені позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки сам Договір застави є нікчемним, враховуючи, що в заставу передані майнові права, що не було передбачено діючим цивільним законодавством України станом на 02 грудня 2005 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 08.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                        С.М. Сегеда        

               Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра