Справа № 450/3961/18                                Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О. 
Провадження № 22-ц/811/1525/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.
                при секретарі: Івасюті М.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в: 

       29.11.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів та просила усунути їх від права на спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідачів судові витрати.
       Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її мати постійно проживала разом з нею та її донькою за адресою АДРЕСА_1 , за якою вони здійснювали догляд, та після смерті якої відкрилася спадщина.
       Рішенням Пустомитівського районного суду від 26.11.2011 року в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4 , за нею визнано право власності на згаданий житловий будинок, однак дане рішення скасовано постановою Апеляційного суду Львівської області від 15.03.2018 року.
       З апеляційної скарги ОСОБА_3 від 23.11.2017 р. на рішення Пустомитівського районного суду від 26.11.2011 року їй стало відомо, що відповідачі 16.12.2010 року подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті своєї баби, а її матері ОСОБА_4 , однак вона вважає, що такі не мають права на спадкування та підлягають усуненню від такого права згідно ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки її мати перед смертю тривалий час перебувала в безпорадному стані, страждала на стійкі психічні розлади та потребувала утримання, яке надавалось виключно нею та її донькою.
       Ні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як внуки померлої, ні їх батько, а її брат та син померлої ОСОБА_5 , маючи змогу надавати допомогу ОСОБА_4 та знаючи про її безпорадний стан, такої допомоги і утримання свідомо не надавали, не цікавились життям останньої.
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . 
       Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
       Не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність нею факту ухилення повнолітніх внуків від надання допомоги спадкодавцю та винної поведінки останніх. Зазначає, що спадкодавець була інвалідом другої групи та за життя з 1960 року страждала психічним захворюванням, внаслідок чого останні роки свого життя не могла самостійно забезпечувати свою життєдіяльність та потребувала постійного стороннього догляду. Батько відповідачів - син спадкодавця жодної допомоги померлій ОСОБА_4 не надавав та уникав від надання їй допомоги. Суд не надав належної оцінки показам свідків, які підтвердили безпорадний стан здоров`я спадкодавця, обізнаність відповідачів та їхнього батька про необхідність надання допомоги померлій ОСОБА_4 та ігнорування останніми цього обов`язку.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. 
       У засіданні суду апеляційної інстанції позивач  ОСОБА_1  та її представник ОСОБА_6  скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.
       Представник відповідачів ОСОБА_7 проти скарги заперечив.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
       Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
       За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
       Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року(пункт 6), правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
       Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
       Відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.
       Згідно ст.266 СК України, повнолітні внуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки можуть надавати матеріальну допомогу.
       Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 була була матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та постійно проживали до дня смерті у будинку АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.5).
       З 1960 р. по 2010 рік ОСОБА_4 неодноразово перебувала на стаціонарному лікування в різних медичних установах з приводу психічного захворювання та перебувала на обліку у лікаря-психіатра по місцю проживання. З 28.05.2010р. по 21.06.2010 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад» з діагнозом атеросклеротична дименція.
       Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 показали, що ОСОБА_4 мала психічне захворювання, могла піти з дому, а тому її інколи розшукували. В останні роки, приблизно 2-3 рази на рік ОСОБА_4 надавали необхідне лікування у лікарні, а за місцем проживання її доглядали донька ОСОБА_1 зі своєю донькою. Зокрема, такі возили ОСОБА_4 в лікарню, готували для неї їсти, піклувалися про здоров`я.
        ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 80 років ОСОБА_4 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ( т.1 а.с.97).
       Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складається з будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6).
        ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 51 рік, помер її син, спадкоємець першої чери - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ( т.1 а.с.110), який був батьком відповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.99,111-115).
       07.12.2010 року позивач ОСОБА_12 звернулася до Пустомитівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим в цей же день була заведена спадкова справа №368/2010( т.1 а.с.94-97).
       Оскільки спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_13  помер після відкриття спадщини його матері ОСОБА_4 та не встиг її прийняти, 14.12.2010 року його сини - відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Пустомитівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом ( в порядку спадкової трансмісії), в якій вказали, що крім них, спадкоємцем майна померлої є також їх тітка - позивач ОСОБА_1 ( т.1 а.с.109).
       Рішенням Пустомитівського районного суду від 07.12.2018р. задоволено позов ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , та визнано за кожним з них право власності по ј ідеальній частці житлового будинку по АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_1 - право власності на 1/2 ідеальну частку даного будинку (т.1 а.с.28-29).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті їх баби, районний суд, покликаючись на положень статті 1224 ЦК України, виходив з того, що позивачем не доведено факт ухилення повнолітніх внуків ОСОБА_3 та ОСОБА_14 від надання допомоги їх бабі - спадкодавцю ОСОБА_4 та винної поведінки останніх (зокрема, можливості надавати матеріальну допомогу та відмови від надання такої), постійну потребу спадкодавця у допомозі саме внуків. 
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки матеріалами справи встановлено, що на час смерті баби (спадкодавця), відповідачам було відповідно - 24 та 20 років, вони проживали в іншому населеному пункті, позивач (донька спадкодавця) надавала спадкодавцю (своїй матері) належне утримання. 
       Крім того, позивач не довела, що спадкодавець, чи вона, як донька спадкодавця ОСОБА_4 , яка страждала психічними розладами, зверталися до відповідачів з пропозицією надання спадкодавцю допомоги.
       Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:   
       
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 02 квітня 2021 року. 

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                               Цяцяк Р. П.