КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                           Апеляційне провадження № 22-ц/824/8110/2021
                                                                                                                                               Справа № 755/7166/16-ц
 
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
02 червня 2021 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Мороз Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Виниченко Л.М., постановлену в м. Київ 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини 16/2», третя особа ОСОБА_3 про визнання дій щодо використання коштів співвласників багатоквартирного будинку неправомірними,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання дій щодо використання коштів співвласників багатоквартирного будинку неправомірними. 
Позов мотивувала тим, що є співвласником квартири в ОСББ «Тичини 16/2». 
В 2011 році було прийнято рішення провести в 2015 році загальні звітно-виборчі збори ОСББ «Тичини 16/2», однак зазначені збори і взагалі ніякі загальні збори об`єднання не відбулись. Відповідно до довідки про розрахунок витрат в ОСББ «Тичини 16/2» витрати об`єднання в 2015 році склали 3 179 822,97 грн., в січні 2016 року - 247 653,88 грн., які здійснено без затвердженого загальними зборами кошторис. Крім того, згідно бухгалтерської довідки ОСББ «Тичини 16/2» від 15 березня 2016 року, відсутні докази щодо використання коштів цього об`єднання в 2015 - січні 2016 року в розмірі 1 275 109,97 грн. на здійснення капітального ремонту будинку та прибудинкової території. Більше того, жодними загальними зборами ОСББ «Тичини 16/2» не затверджувався кошторис в розмірі 1 275 109,97 грн. для виділення зазначеної суми коштів їх об`єднання для проведення капітального ремонту. 
Просила визнати дії ОСББ «Тичини 16/2» щодо використання коштів співвласників об`єднання протягом 2015 - квітня 2016 років без затвердженого загальними зборами цього об`єднання кошторису неправомірними.
 
17 березня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до суду письмове клопотання про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
 
Представником відповідача ОСББ «Тичини 16/2» - адвокатом Писаренком О.О. в судовому засіданні 17 березня 2021 року при обговоренні даного клопотання заявлене клопотання про розподіл судових витрат і стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року провадження в справі закрито, стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.
 
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року в частині стягнення з неї судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити відповідачу в стягненні судових витрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними і чим це підтверджується.
Вказувала, що 14 червня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у цій справі було призначено судову економічну експертизу, яка двічі залишалась без виконання в зв`язку з ігноруванням відповідачем вимог експерта про надання додаткових матеріалів. Вважала, що відверте та незаконне ігнорування відповідачем ухвал суду першої інстанції та неодноразових клопотань  експертів щодо надання для дослідження первинної документації, яка б підтверджувала законність витрачання протягом 2015 року коштів співвласників, є свідченням зловживання відповідачем процесуальними правами, разом з тим, позивачем ОСОБА_1 було оплачено вартість проведення експертизи.
 
Від відповідача ОСББ «Тичини - 16/2» надійшов відзив на апеляційну скаргу, направлений засобами поштового зв`язку 13 травня 2021 року із пропуском строку, встановленого апеляційним судом для подання відзивів, та заявлено клопотання про поновлення цього строку, посилаючись на те, що у відповідача відсутні в кошторисі достатні кошти на оплату послуг адвоката і підготовки відзиву, а тому готувати його довелося самостійно керівнику відповідача, а також через жорсткі карантинні заходи була відсутня можливість вчасної підготовки і подання відзиву.
 
Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
 
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає зазначені у відзиві підстави для продовження процесуального строку поважними, продовжує строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та приймає відзив на апеляційну скаргу.
 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач ОСББ «Тичини - 16/2» вказував, що справа розглядалася більше чотирьох років в першій інстанції, і відповідача представляв адвокат Писаренко О.О. на умовах договору, ним надано великий обсяг послуг в ряді судових засідань, підтверджений процесуальними документами та документами між ним і клієнтом. Відповідачем сплачено гонорар в розмірі 15000 грн., що підтверджується документами у справі. Побачивши безперспективність позову, позивач заявила про закриття провадження в справі під видом передачі справи на розгляд господарського суду, до якого в подальшому так і не звернулася, незважаючи на подане власноручно клопотання про господарську юрисдикцію справи. 
Вважав, що дії позивача з пред`явлення позову, не маючи реального наміру отримати судове рішення, є необґрунтованими, і через це при закритті провадження у справі відповідач відповідно до ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України має право на компенсацію судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін, розглядати справу у відсутності представника відповідача. 
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Із матеріалів справи вбачається, що в квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання дій щодо використання коштів співвласників багатоквартирного будинку неправомірними.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду на 04 липня 2016 року (а. с. 78 т. 1).
Судове засідання 04 липня 2016 року відкладено на 03 серпня 2016 року в зв`язку з неявкою відповідача (а. с. 83 - 84 т. 1).
Судове засідання 03 серпня 2016 року відкладено на 08 вересня 2016 року на підставі клопотання представника відповідача (а. с. 116 т. 1).
Судове засідання 08 вересня 2016 року знято зі складу в зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті та перенесено на 11 жовтня 2016 року (а. с. 126 т. 1).
Судове засідання 11 жовтня 2016 року знято зі складу в зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті та перенесено на 23 листопада 2016 року (а. с. 134 т. 1).
Судове засідання 23 листопада 2016 року знято зі складу в зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті та перенесено на 19 січня 2017 року (а. с. 178 т. 1).
Судове засідання 19 січня 2017 року знято зі складу в зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті та перенесено на 01 лютого 2017 року (а. с. 182 т. 1).
В судовому засіданні 01 лютого 2017 року, проведеному за участі позивача, представників позивача, відповідача і третьої особи, оголошено перерву до 23 березня 2017 року за клопотанням представника позивача для ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 231 т. 2). 
В судовому засіданні 23 березня 2017 року, проведеному за участі позивача, представників позивача, відповідача і третьої особи, оголошено перерву до 14 червня 2017 року за клопотанням представника позивача для підготовки клопотання про призначення експертизи і викладення питань, які будуть поставлені на вирішення експертизи (а. с. 36 т. 3).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року за клопотанням представника позивача у справі призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо документального підтвердження обсягів проведених ремонтних робіт, а також відповідності визначених та задекларованих у податковому обліку та звітності, а також звіті про отримання та використання коштів в ОСББ «Тичини 16/2» у 2015 році надходжень та витрат об`єднання наданим первинним документам та вимогам Податкового кодексу України (а. с. 87 т. 3). 
За проведення експертизи позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату в розмірі 5942,40 грн. (а. с. 128 т. 3).
04 жовтня 2017 року та 09 жовтня 2017 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз направлено повідомлення про неможливість надання висновку на підставі ухвали суду від 14 червня 2017 року в зв`язку із незадоволенням клопотання про надання додаткових документів ОСББ «Тичини 16/2» (а. с. 111, 114 т. 3).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року відновлено провадження в справі і призначено судове засідання на 02 листопада 2017 року (а. с. 122 т. 3).
Судове засідання 02 листопада 2017 року знято зі складу в зв`язку з перебуванням судді в іншому судовому процесі та перенесено на 04 грудня 2017 року (а. с. 124 т. 3).
15 грудня 2017 року матеріали цивільної справи повторно направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року (а. с. 203 т. 3).
21 березня 2018 року та 11 червня 2018 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз направлено повідомлення про неможливість надання висновку на підставі ухвали суду від 14 червня 2017 року в зв`язку із незадоволенням клопотання про надання додаткових документів ОСББ «Тичини 16/2» (а. с. 211, 227 т. 3).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року відновлено провадження в справі і призначено підготовче судове засідання на 08 листопада 2018 року (а. с. 231 т. 3).
В судове засідання 08 листопада 2018 року представники відповідача і третьої особи не з`явилися, за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 20 лютого 2019 року (а. с. 243 т. 3).
В судовому засіданні 20 лютого 2019 року, проведеному за участі позивача, представників позивача і відповідача, оголошено перерву в зв`язку із постановленням ухвали про витребування доказів (а. с. 68 - 70 т. 4).
Судове засідання 12 березня 2019 року знято зі складу в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді та перенесено на 21 травня 2019 року (а. с. 78 т. 4).
Судове засідання 21 травня 2019 року знято зі складу в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді та перенесено на 10 вересня 2019 року (а. с. 84 т. 4).
Судове засідання 10 вересня 2019 року знято зі складу в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді та перенесено на 08 жовтня 2019 року (а. с. 93 т. 4).
В судовому засіданні 08 жовтня 2019 року, проведеному за участі представників позивача і відповідача, оголошено перерву до 20 лютого 2020 року за клопотанням представника позивача для ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 135 т. 4).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 02 березня 2020 року (а. с. 141 т. 4).
Судове засідання 02 березня 2020 року відкладено за клопотанням представника позивача в зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю на 27 травня 2020 року (а. с. 153 т. 4).
На підставі наказу голови Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року про припинення повноважень судді Астахової О.О. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і справу передано на розгляд головуючому судді Виниченко Л.М., яка ухвалою від 04 червня 2020 року прийняла справу до свого провадження і призначила справу до судового розгляду на 09 липня 2020 року (а. с. 164 т. 4).
Судове засідання 09 липня 2020 року відкладено на 08 жовтня 2020 року за клопотанням представника відповідача в зв`язку з перебуванням у відпустці (а. с. 172 т. 4).
Судове засідання 08 жовтня 2020 року відкладено за клопотанням представника позивача в зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю на 17 листопада 2020 року (а. с. 180 т. 4).
В судовому засіданні 17 листопада 2020 року, проведеному за участі представників позивача і відповідача, оголошено перерву до 21 січня 2021 року за клопотанням представника позивача (а. с. 191 т. 4).
Судове засідання 21 січня 2021 року відкладене на 17 березня 2021 року за клопотанням представника позивача (а. с. 201 т. 4).
17 березня 2021 року представником позивача подане клопотання про закриття провадження в справі, оскільки спір має розглядатися за правилами господарського судочинства, і такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 січня 2021 року, переглядаючи справу за позовом ОСОБА_4 , до ОСББ «Тичини 16/2» про визнання загальних зборів та рішень зборів недійсними, визнання дій ОСББ «Тичини 16/2» щодо використання коштів співвласників неправомірними (а. с. 219 - 223 т. 4).
 
Наведене підтверджується матеріалами справи.
 
Оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржується тільки в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
 
Задовольняючи заяву ОСББ «Тичини 16/2» про стягнення судових витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 15000 грн., суд першої інстанції керувався ч. 5       ст. 142, ч. 8 ст. 141, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133, ч. 1 ст. 137 ЦПК України і виходив з того, що оскільки провадження в справі закрите, суд покладає понесені відповідачем витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. на позивача.
Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.
 
26 січня 2017 року відповідач ОСББ «Тичини 16/2» подав до суду заяву, в якій просив при ухваленні рішення по справі стягнути понесені витрати на оплату правової допомоги адвокату Писаренку О.О. в сумі 15000 грн. До заяви додано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Писаренка О.О., ордер на надання правової допомоги серії КВ № 224257, рахунок № 01/08-1 від 01 серпня 2016 року адвоката Писаренка О.О. на суму 15000 грн., виписку по рахунку за період з 22 серпня 2016 року по 22 серпня 2016 року про перерахування коштів в сумі 15000 грн. попередньої оплати за правову допомогу по рахунку № 01/08-1 від 01 серпня 2016 по договору № 1/08 від 01 серпня 2016 року (а. с. 212 - 218 т. 1).
Згідно п. 1, 8 договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2016 року № 01/08-1, клієнт сплачує послуги юриста за надання правової допомоги в судовій справі № 755/7166/16-ц за позовом ОСОБА_1 в розмірі 15000 грн. без ПДВ авансом.
 
Заявляючи в судовому засіданні 17 березня 2021 року клопотання про стягнення з позивача судових витрат в розмірі 15000 грн., понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, представник відповідача посилався на положення ст. 255 ЦПК України без викладення доводів щодо необґрунтованості дій позивача.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України  судові витрати складаються  з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
 
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Частиною 5 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
 
Отже зі змісту частини 5 статті 142 ЦПК України вбачається, що про закриття провадження у справі виноситься ухвала, в якій може бути вирішене питання про розподіл між сторонами судових витрат.
 
Разом з тим, необхідною умовою для застосування частини 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження в справі є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.
 
З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 січня 2021 року в справі № 521/3011/18, провадження № 61-10254св20).
 
Аналіз процесуальної норми вказує на те, що  для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.  
 
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями  55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
 
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, який не було належним чином враховано судом першої інстанції.
 
Аналогічної правової позиції дотримувався Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17 і в цій же постанові роз`яснив, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в ухвалі, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується.
 
Як вбачається зі змісту усної заяви відповідача про розподіл судових витрат, ним здійснено цю заяву на підставі загальної ст. 255 ЦПК України та не надано доказів необґрунтованості дій позивача ОСОБА_1 .
 
Разом із тим, саме по собі закриття провадження в справі не є підставою для покладення судових витрат, понесених відповідачем, на позивача, оскільки положення ст. 255 ЦПК України мають застосовуватися у системному зв`язку зі спеціальними нормами ст. 141, 142 ЦПК України, якими врегульовано підстави і порядок розподілу судових витрат.
 
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому ст. 44 ЦПК України. Проте суд першої інстанції, закриваючи провадження в справі, не встановив факт зловживання позивачем його процесуальними правами.
 
Закриття провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, саме по собі не підтверджує понесення відповідачем судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача ОСОБА_1 , оскільки перевірка правильності звернення до суду із відповідною заявою або скаргою, відкриття провадження або відмова у відкритті провадження в зв`язку із належністю справи до іншого судочинства належить до компетенції суду і відповідальність за правильність таких процесуальних дій і їх наслідки не може покладатися на сторін у справі.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
 Наведені обставини судом першої інстанції враховані не були, не надано належної правової оцінки обґрунтованості дій позивача ОСОБА_1 та зроблено передчасний і помилковий висновок про покладення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу на позивача.
 
Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог процесуального права, не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд виходить із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, так само матеріалами справи не підтверджується і зловживання позивачем своїми процесуальними правами.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу, що позивач подавала позов, не мають реального наміру отримати судове рішення, що, на думку відповідача, підтверджується непред`явленням ОСОБА_1 позову до господарського суду, як необґрунтовані і такі, що ґрунтуються на припущеннях, з огляду на те, що відсутність позову ОСОБА_1 в господарському суді не даний час не унеможливлює його подання в подальшому, і оскільки можлива зміна втрата інтересу позивача не означає відсутності такого інтересу станом на день пред`явлення позову в 2016 році.
 
Оскільки відповідач не довів, а суд не встановив факту вчинення з боку позивача дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України, заява представника відповідача ОСББ «Тичини 16/2» про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. не ґрунтується на вимогах ст. 142, 256 ЦПК України і задоволенню не підлягає.  
 
Разом із тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо зловживання відповідачем своїми процесуальними правами у вигляді ігнорування судових ухвал про призначення експертизи і клопотань судового експерта про надання додаткових документів, що перешкодило проведенню експертизи, оскільки дані обставини не є предметом розгляду ухвали, що оскаржується. 
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню в частині розподілу судових витрат, оскільки викладені у ній висновки не відповідають обставинам справи, та оскільки вона постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 454 грн. 
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року в частині розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини 16/2» про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. залишити без задоволення.
Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини 16/2» (м. Київ проспект Тичини 16/2 код ЄДРПОУ 25980637) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 454 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

 
Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.