КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
Справа №756/4041/19                                      Головуючий у 1 інстанції: Диба О.В.
Провадження №22-ц/824/5804/2021              Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
25 травня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                      Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
 
                                                               ВСТАНОВИЛА:
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, якому просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 жовтня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва, актовий запис №528.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 жовтня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №528. 
У шлюбі мають трьох повнолітніх дітей. 
Подружнє життя у них не склалося, між ними почали виникати непорозуміння та суперечки.
Вони не проживають разом протягом 5 років.
Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. 
Після розірвання шлюбу дитина проживатиме з нею.
Строк для примирення просила не надавати.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.
Шлюб, зареєстрований 25.10.1996 Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис №528, розірвано.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позовну заяву та заяву від 02 травня 2019 року вона не подавала і не підписувала. Вона 23 роки не перебувала в Україні.
Вказує, що судом першої інстанції проігноровані та порушені норми процесуального права щодо належності, допустимості, достовірності доказів.
ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За положеннями п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК Українив порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
25 жовтня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №528. 
Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 зазначала, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, оскільки подружні відносини між ними припинилися, вони не проживають разом протягом 5 років.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позовну заяву та заяву від 02 травня 2019 року вона не подавала і не підписувала.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 подала позовну заяву про розірвання шлюбу безпосередньо до Оболонського районного суду м. Києва. Дана позовна заява зареєстрована 25 березня 2019 року за вх. №16226.
Крім того,  02 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на розірванні шлюбу наполягає. Дана заява зареєстрована 02 травня 2019 року за вх. №24046.
Згідно п. 2.1., 2.2. Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації №173 від 17 грудня 2013 року, уся вхідна кореспонденція підлягає реєстрації в АСДС відповідно до Положення про АСДС. Кожний вхідний документ реєструється в суді лише один раз.
Приймання та реєстрація вхідної кореспонденції, яка надходить поштою, телеграфом, факсимільним повідомленням, електронною поштою, на сайт суду шляхом заповнення електронної форми, якщо таку створено, надається особисто або кур`єром, переданої від керівництва суду, якщо документи були отримані під час особистого прийому керівництвом суду, забезпечується канцелярією суду (відповідним структурним підрозділом апарату суду).
Приймання кореспонденції від осіб, які беруть участь у справі (їх представників або кур`єра), здійснюється за пред`явленням оригіналу документа, що посвідчує особу (документа, що підтверджує повноваження представника або належність його до організації-відправника). У разі непред`явлення таких документів або пред`явлення таких, що не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, кореспонденція не приймається).
Наведеним вище спростовуються доводи апелянта щодо не подання ОСОБА_1 позовної заяви та заяви про розгляд справи за її відсутність, оскільки вказані документи були подані безпосередньо до канцелярії суду першої інстанції, де відповідальний працівник здійснює реєстрацію вхідної кореспонденції при пред`явленні документу, що посвідчує особу.
ОСОБА_1 не надано доказів звернення до Оболонського районного суду м. Києва з вимогою провести службове розслідування для перевірки факту неподання нею особисто позовної заяви та заяви про розгляд справи у її відсутність.
При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 не заявляла клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи на підтвердження власних доводів щодо непідписання поданих документів.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають.
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.
Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                       О.І. Сліпченко

                                                                                                Л.П. Сушко