Ухвала
14 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 756/3548/16
провадження № 61-9361вно20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                   Ткачука О. С., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 , 
представник відповідача - ОСОБА_4 ,
відповідач - прокуратура м. Києва,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_3 про перегляд постанови Верховного Суду                                         від 16 січня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , прокуратури міста Києва про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , прокуратури міста Києва про поділ майна подружжя.
З урахуванням  зміни предмету позову посилалась на те, що вона з 09 березня 1993 року перебуває з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, під час якого у спільну власність сторонами було набуто майно, джерелами набуття якого слугувала спільна праця та спільні кошти подружжя.
У 2011 році в кабінеті відповідача в межах розслідування кримінального провадження № 55-3532 (№ 420121100000000358 та в подальшому виділеного в кримінальне провадження за  № 42014100000000107) було проведено обшук та вилучено грошові кошти в сумі 550 000,00 дол. США та 250 000 євро, які мали бути використані на погашення зобов`язань подружжя за кредитним договором від                    29 вересня 2010 року № 12/172-К-10 та договором поруки від 29 вересня 2010 року № 12/172-П-10.
Крім того, у січні 2017 року їй стало відомо, що ОСОБА_3 отримав у власність від ПАТ «Банк Столиця» за кредитним договором від 29 вересня 2010 року                                            №  12/172-к грошові кошти у розмірі 53 960 000,00 грн та вважає, що вказані кошти є доходом подружжя.
Позивач остаточно просила суд визнати за нею право власності:
-         на 1/2 частину грошових коштів 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, які були вилучені у відповідача ОСОБА_3 під час проведення обшуку 10 травня 2011 року;
-         на 1/2 частину грошових коштів від 53 960 000,00 грн, отриманих ОСОБА_3 від ПАТ «Банк Столиця» для погашення кредиту за кредитним договором від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10, що становить 26 980 000 грн;
-         стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину грошових коштів від                        550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, які були вилучені у нього під час проведення обшуку від 10 травня 2011 року;
-         стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в сумі 26 980 000,00 грн.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів в сумі                    275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро, які були вилучені у ОСОБА_3 під час проведення обшуку 10 травня 2011 року.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів від суми                   53 960 000,00 грн, отриманих ОСОБА_3 від ПАТ «Банк Столиця» для погашення кредиту за кредитним договором від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10, що становить 26 980 000,00 грн.
Вирішено питання судових витрат.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів від 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, які були вилучені у ОСОБА_3 під час проведення обшуку від 10 травня 2011 року; стягнуто з ОСОБА_3 на користь                   ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 26 980 000,00 грн.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірні матеріальні цінності не можуть вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони є особистою власністю відповідача, а висновки суду першої інстанції щодо недоведеності факту отримання ОСОБА_3 грошових коштів за угодами про надання ОСОБА_3 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, є безпідставними.
Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що спірні валютні цінності були придбані за спільні грошові кошти або зароблені спільною працею подружжя.
Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником ОСОБА_2 , задоволено частково.
Постанову Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 Ѕ частини грошових коштів від 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_3 Ѕ частини грошових коштів від 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 275 000,00 доларів США та 125 000,00 євро.
В іншій частині постанову Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2018 року залишено без змін.
Вирішено питання судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд касаційної інстанції виходив з того, що не можна погодитися з висновком апеляційного суду, що відповідачем за кошти, отримані за договорами поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 26 жовтня 2010 року на суму 5 252 600,00 грн та від 26 квітня 2011 року на суму 1 203 360,00 грн, укладеними між ОСОБА_3 та ПрАТ «Київміськбуд-1», були придбані валютні цінності в розмірі 500 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, оскільки такий ґрунтується на припущенні, не підтверджений належними і допустимими доказами, і тягар доказування цієї обставини покладається на відповідача. Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо зазначених обставин  є правильним.
Відповідно також є помилковим висновок апеляційного суду про те, що позивачем не надано доказів того, що вказані валютні цінності були придбані за спільні грошові кошти або зароблені спільною працею подружжя, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію спільної сумісної власності на валютні цінності в розмірі 500 000,00 дол. США та 250 000,00 євро.
Разом з цим, не підлягає залишенню в силі в цій частині й рішення суду першої інстанції, оскільки, повно встановивши обставини справи в цій частині, судом безпідставно задоволено позовні вимоги про визнання права власності на                                 1/2 частину грошових коштів в сумі 275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро та одночасно стягнуто ці кошти з відповідача на користь позивача. Судом не враховано ту обставину, що зазначені кошти 31 березня 2016 року були повернуті прокуратурою міста Києва Ісак М. В., яка діяла на підставі довіреності від                               10 жовтня 2013 року, виданої ОСОБА_3 , тому визнання права власності на кошти, які не є наявними у подружжя на час розгляду справи, за фактичних обставин, встановлених у цій справі, не призведе до належного захисту порушених прав позивача.
За таких обставин належним способом захисту права ОСОБА_1 є задоволення її позовних вимог про стягнення на її користь 1/2 частини зазначених коштів з відповідача ОСОБА_3 в сумі 275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро.
Разом з тим, встановивши та врахувавши наведені обставини, не підлягають поділу як спільне сумісне набуте в шлюбі майно - грошові кошти, які були перераховані ПАТ «Банк Столиця» на картковий рахунок ОСОБА_3 та використані у 2010 році на погашення зобов`язань за кредитним договором від 29 вересня 2010 року в сумі 53 960 000,00 грн.
Надходження заяви про перегляд за нововиявленими обставинами до Верховного Суду
11 червня 2020 року  ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року за нововиявленими обставинами у даній цивільній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року відкрито провадження за заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року за нововиявленими обставинами та витребувано з Оболонського районного суду                 м. Києва матеріали цивільної справи № 756/3548/16.
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
Як на підставу для перегляду за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року ОСОБА_3 посилається на те, що відносно судді ОСОБА_5 , який ухвалив судові рішення у цій справі, було ухвалене рішення Вищою радою правосуддя від 04 березня 2020 року №675/1дп/15-20 за яким застосовано до нього стягнення у вигляді подання про звільнення у відставку внаслідок порушення цим суддею під час розгляду справи                               № 756//8726/16-ц засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом, вчинення дій, які підривають авторитет правосуддя. 
Оскільки ОСОБА_5 встановлював  обставини справи, які були покладені в основу постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року, тому існують підстави для скасування вказаної постанови Верховного Суду з ухваленням нового судового рішення  про залишення без розгляду касаційної скарги  ОСОБА_1 та залишення без змін постанови апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2018 року.
Окрім того, суддя ОСОБА_5 як головуючий суддя  у цивільних справах                           № 756/8726/16-ц, № 756/14633/17, № 756/10797/15-ц, № 756/3548/16-ц  приймав  незаконні рішення на користь ОСОБА_1 .
Таким чином, суддя ОСОБА_5  розглядав справи упереджено та приймав незаконні рішення, чого ОСОБА_3 на час ухвалення у цій справі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року не знав.
Доводи інших учасників справи.
Відзив ОСОБА_1 на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами мотивовано тим, що  рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04 березня 2020 року № 675/1дп/15-20, яким притягнуто  суддю Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді подання про звільнення з посади судді, не є  істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом та не була і не могла бути відомою  особі, яка звертається із заявою на час розгляду  справи. 
Фактичні обставини справи 
Під час розгляду справи по суті судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 1993 року ( а. с. 6,  т. 1).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 серпня 2011 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Столиця» до ПАТ КБ «СОЮЗ», третя особа - фізична особа                     ОСОБА_3 , про стягнення 53 960 000,00 грн відмовлено (а. с. 5-33, т. 2).
Вказаним рішенням встановлено, що кредит за договором від 29 вересня                       2010 року № 12/172-К-10 був погашений наступним чином.
Зі змісту договору від 27 вересня 2010 року № 24 про відкриття та ведення кореспондентського рахунку в гривні банка-резидента України (пункт 1.2.) вбачається, що банк, а саме ПАТ «КБ «СОЮЗ», відкриває кореспонденту, тобто ПАТ «Банк Столиця», кореспондентський рахунок типу «ЛОРО» в українських гривнях № НОМЕР_1 (в подальшому іменується «Рахунок») (а. с. 12, т. 2).
З кредитного договору від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10, укладеного між ПАТ «КБ «СОЮЗ» та ОСОБА_3 , вбачається що ОСОБА_3 був відкритий рахунок для обліку кредиту № НОМЕР_2 (а. с. 25-28, т. 2).
12 жовтня 2010 року ОСОБА_3 було перераховано на адресу ПАТ «КБ «СОЮЗ» грошові кошти в сумі 40 000,00 грн (а. с. 23, т. 2).
Відповідно до платіжного доручення від 16 листопада 2010 року № 1 ПАТ «Банк Столиця» перерахував саме з рахунку № НОМЕР_1 на картковий рахунок                  ОСОБА_3 № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 53 960 000,00 грн з призначенням платежу: погашення кредиту за кредитним договором від                           29 вересня 2010 року № 12/172-К-10 без ПДВ (а. с. 22, т. 2).
Згідно з довідкою ПАТ «КБ «СОЮЗ» від 08 листопада 2016 року за  № 12/02/01-БТ кредитний договір від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10 закрито 16 листопада 2010 року у зв`язку із повним виконанням сторонами зобов`язань (а. с. 239, т. 1).
06 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Київміськбуд-1» було укладено угоду про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу з додатковими угодами до неї, згідно якої відповідач отримав грошові кошти в сумі 36 579 986,54 грн та згідно угоди від 08 грудня 2010 року ОСОБА_3 отримав кошти у розмірі 809 871,00 грн, з метою надання допомоги під будівництво нерухомості (а. с. 157-159, т. 1).
22 липня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 16 липня 2010 року зі змісту пункту 1 якої вбачається, що пункт 6.3 статті 6 «Інші умови договору» викладений в іншій редакції, а саме: «даний договір вступає в силу з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок «Позичальника» та діє до повного повернення безвідсоткової, поворотної фінансової допомоги в сумі                 33 029 526,54 грн в строк не пізніше 15 липня 2012 року» (а. с. 159, т. 1).
У пункті 6.3 цього договору визначено, що даний договір вступає в силу з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника та діє до повного виконання, але не пізніше терміну повернення 15 липня 2011 року.
На підтвердження своїх доводів щодо відсутності у ОСОБА_3 заборгованості також і перед ПАТ «Банк Столиця» представником відповідача була надана відповідь з Національного банку України від 30 січня 2018 року за № 20-0010/5789, згідно якої відповідно до наданого ліквідатором Звіту про вжиті заходи у січні  2016 року щодо проведення процедури ліквідації ПАТ «Банк Столиця» загальний обсяг активів ПАТ «Банк Столиця» станом на  01 лютого 2016 року становить                7  135,30 грн. При цьому, заборгованість за кредитами, наданими фізичним особам, у складі активів ПАТ «Банк Столиця» відсутня.
10 травня 2011 року під час обшуку в кабінеті відповідача ОСОБА_6 начальником СВ ПМ ДПІ у Оболонському районі м. Києва ОСОБА_7 було вилучено грошові кошти, а саме: 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, в межах розслідування кримінального провадження № 55-3532 (№ 420121100000000358 та в подальшому виділено в кримінальне провадження за № 42014100000000107) (а. с. 100-107, т. 1).
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2016 року скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого третього СВ СУ прокуратури міста Києва у рамках кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                      № 42014100000000107, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 КПК України, задоволено.
Зобов`язано слідчих третього СВ СУ прокуратури міста Києва, які входять до групи слідчих у рамках кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100000000107, повернути вилучені під час обшуку 10 травня 2011 року у кабінеті № 301 Президента корпорації «Столиця» ОСОБА_3 майно, а саме: 500 000,00 дол. США та 250 000,00 євро.
Згідно з довідкою, наданою прокуратурою міста Києва від 30 листопада 2016 року № 18-165, відділом фінансування та бухгалтерського обліку 31 березня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2016 року повернуто грошові кошти ОСОБА_9 (на підставі довіреності від 10 жовтня 2013 року, виданої ОСОБА_3 ) у сумі: 549 800,00 дол. США, конверт з грошовими коштами у сумі 200 дол. США та 250 000,00 євро (а. с. 58, т. 2).
Тобто, після спливу терміну повернення 15 липня 2011 року за основним договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від                        16 липня 2010 року, через тиждень на суму меншу на 3 550 460,00 грн, було укладено додаткову угоду.
26 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Трест Київміськбуд-1» укладено угоду про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги з подальшими додатковими угодами, відповідно до умов якої відповідачу було надано грошові кошти на суму 5 252 600,00 грн на власні потреби (а. с. 164-165, т. 1).
На підставі додаткової угоди від 31 грудня 2011 року № 1 до угоди про надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги б/н від 26 жовтня 2010 року, строк повернення допомоги було змінено до 31 грудня 2010 року, а ще пізніше, на підставі додаткової угоди від 28 грудня 2012 року № 2, підписаної повіреною                      ОСОБА_9 , без зазначення її повноважень, строк повернення допомоги змінено до 28 грудня 2013 року (а. с. 166, 167, т. 1).
Також матеріали справи містять угоду безвідсоткової зворотної фінансової допомоги від 08 грудня 2010 року, укладену між ОСОБА_3 та ПрАТ «Київміськбуд-1», та додаткові угоди до неї від 06 грудня 2011 року № 1 та від 07 грудня 2012 року, зі змісту яких вбачається, що розмір допомоги визначений в сумі 809 871,00 грн, з цільовим призначенням - під будівництво нерухомості, надається позичальнику в порядку, передбаченому пунктом  4.1 даної угоди, тобто протягом 15-х банківських днів з моменту підписання даної угоди, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок   ОСОБА_3 , зі строком повернення - 07 грудня 2011 року, з 06 грудня 2011 року зі строком повернення - 07 грудня 2012 року, а з 07 грудня  2012 року зі строком повернення - 07 грудня 2013 року (а. с. 160-163, т. 1).
Серед реквізитів сторін ОСОБА_3 номер рахунку в угоді від 08 грудня  2010 року, як і в додаткових угодах до неї, також зазначений відкритий відповідачу в ПАТ «Банк Столиця» рахунок № НОМЕР_4 .
26 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» укладено угоду безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно з якою відповідачу було надано кошти у розмірі 1 203 360,00 грн для власних потреб зі строком повернення - 26 квітня 2012 року (а .с. 168-169, т. 1).
Додатковою угодою від 26 квітня 2012 року № 1 до основної угоди від 26 квітня 2011 року строк повернення допомоги змінено до 26 квітня 2013 року                                              ( а. с. 170, т. 1).
При цьому, серед реквізитів сторін ОСОБА_3 номер рахунку позичальника в договорі зазначений відкритий відповідачу в ПАТ «Банк Столиця»                                              № НОМЕР_4 .
У листі ПрАТ «Київміськбуд-1» від 26 серпня 2016 року № 129 зазначено, що за даними бухгалтерського обліку товариства заборгованість ОСОБА_3 перед ПрАТ «Київміськбуд-1» за договором від 16 липня 2010 року станом на  26 серпня                  2016 року складає 32 897 996,95 грн, а за договором від 08 грудня 2010 року заборгованість складає 809 871,00 грн (а. с. 203, т. 1).
Згідно з довідкою ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» від 09 вересня 2016 року                                 № 97 станом на 06 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 перед ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» за договором від 26 жовтня 2010 року складає                                        4 531 930,00 грн, а за договором від 26 квітня 2011 року складає 1 203 360,00 грн.
Рішення суду першої інстанції було ухвалене суддею ОСОБА_5 .
Рішенням Вищої ради правосуддя від 04 березня 2020 року №675/1дп/15-20 застосовано до нього стягнення у вигляді подання про звільнення у відставку внаслідок порушення цим суддею під час розгляду справи № 756//8726/16-ц засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом, вчинення дій, які підривають авторитет правосуддя.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, при застосуванні норми права
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Згідно з пунктами 1, 2  частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.
Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Верховний Суд зазначає, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Отже, необхідними умовами для визначення відповідної обставини нововиявленою є те, що вона існувала на час розгляду справи; ця обставина не могла бути відома заявникові на час розгляду справи; вона входить до предмета доказування у справі та може вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової позовної вимоги або інших вимог на стадії виконання судового рішення.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення від 03 квітня 2008 року).
Звертаючись з вказаною заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року , ОСОБА_3 посилається на те, що рішенням дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04 березня                      2020 року № 675/1дп/15-20, яким притягнуто суддю Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді подання про звільнення з посади судді  свідчить про те, що суддя ОСОБА_5 як головуючий у суді першої інстанції під час розгляду цивільних справ  №756/8726/16-ц, № 756/14633/17, № 756/10797/15-ц, № 756/3548/16-ц  приймав  незаконні рішення на користь ОСОБА_1 .
Проте, такі твердження не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 04 березня 2020 року №675/1дп/15-20 застосовано до ОСОБА_5 стягнення у вигляді подання про звільнення у відставку внаслідок порушення цим суддею під час розгляду справи                                        № 756/8726/16-ц засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом, вчинення дій, які підривають авторитет правосуддя.
Предметом розгляду  цивільної  справи № 756/8726/16-ц  були позовні вимоги ОСОБА_10 до прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, третя особа: ОСОБА_11 про відшкодування матеріальних збитків, завданих створенням прокуратурою м. Києва обставин ініціювання та наступного порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 .
Таким чином, Вищою Радою Правосуддя  у справі № 675/1дп/15-20  було надано оцінку діям судді ОСОБА_5 під час здійснення ним правосуддя лише у цивільній справі № 756/8726/16-ц. 
Предметом розгляду цієї справи є спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо поділу майна подружжя, а саме грошових коштів.
Так, рішення суду першої інстанції в цій справі було ухвалене суддею                   ОСОБА_5 .
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року заяву представників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 та                         ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником ОСОБА_2 , задоволено частково.
Постанову Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 Ѕ частини грошових коштів від 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_3 Ѕ частини грошових коштів від 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 275 000,00 доларів США та 125 000,00 євро.
В іншій частині постанову Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2018 року залишено без змін.
Таким чином, судові рішення суду першої інстанції, ухвалені  під головуванням судді ОСОБА_5, скасовані. 
При ухваленні постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року судове рішення, ухвалене під головуванням судді ОСОБА_5 у цивільній справі                                                № 756/8726/16-ц як преюдиційне рішення не приймалось до уваги.
Таким чином, наявність  рішення Вищої Ради Правосуддя від 04 березня 2020 року про застосування  до ОСОБА_5 , стягнення у виді подання про звільнення у відставку внаслідок порушення цим суддею під час розгляду справи                                       № 756//8726/16-ц засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом, вчинення дій, які підривають авторитет правосуддя не може бути віднесена до нововиявлених обставин, оскільки воно не відповідає усім необхідним умовам таких обставин. 
Посилання у заяві на те, що обставини справи, які були покладені у основу постанови Верховного Суду були встановлені судом першої інстанції під головуванням судді ОСОБА_5 якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про наявність підстав для скасування постанови Верховного Суду, не заслуговують на увагу, оскільки Вищою Радою Правосуддя  у справі № 675/1дп/15-20  було надано оцінку діям судді ОСОБА_5 під час здійснення правосуддя у цивільній справі № 756/8726/16-ц..
Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_5 здійснював розгляд  справи упереджено та допустив грубих помилок під час здійснення правосуддя у цивільній справі № 756/3548/16-ц.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Згідно з частиною четвертою статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду  від 16 січня 2019 року.
Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд постанови Верховного Суду  від 16 січня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , прокуратури міста Києва про поділ майна подружжя  відмовити.
Постанову Верховного Суду від 16 січня 2019 року залишити в силі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                             В.  С. Висоцька
Судді:                                                                    А.  І. Грушицький
  А.  А. Калараш
  Є.  В. Петров
  О. С. Ткачук