ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       18 червня 2021 року                м. Чернівці        Справа № 726/219/21

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,
секретар: Скрипка С.В.,
позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мілінчук С.В., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -
В С Т А Н О В И В:
       У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 14.01.2021 року в розмірі 10 593,14 грн, яка складається з наступного: 8 541,23 грн - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі: 8 541,23 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 051,91 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.1-4).
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» підписала заяву №б/н від 20.05.2016 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором на таких умовах у відповідача виникла заборгованість, яку банк просив стягнути на свою користь.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 заперечувала щодо позовних вимог банку та зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази, з яких би вбачалося, що кредитним договором було передбачено сплату процентів, комісії та штрафні санкції за порушення строку повернення одержаних коштів та самий строк, до якого мають бути повернуті вказані кошти.
З розрахунку заборгованості відповідача за спірним договором за період з Провадження №22-ц/822/561/21
20.05.2016 року по 30.06.2019 року сумуючи витрати відповідачем кредитних коштів вбачається, що їх витрачено в розмірі 20 149,71 грн, а в період з 01.07.2016 року по 14.01.2021 року відповідачем витрачено кредитних коштів в розмірі 771,28 грн, що разом складає 20 920,99 грн.
Як вбачається з розділу «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» у вказані періоди на погашення заборгованості ОСОБА_1 внесено коштів на суму 27 644,99 грн, з чого вбачається переплата в розмірі 6 724 грн, отже у відповідача перед банком відсутня заборгованість. 
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 541,23 грн.
       Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві, підписаної ОСОБА_1 , відсутні вказівки про обраний нею вид кредитування згідно тарифів обслуговування, а тому судом не може бути визначено розмір процентної ставки, який підлягає стягненню з боржника, через що стягненню на користь позивача підлягало тільки тіло кредиту у розмірі 8 541,23 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволених вимог банку ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні таких відмовити.
При цьому вказує, що справу розглянуто без повідомлення та виклику сторін, хоча відповідач наполягала на своїй присутності, при цьому судом в рішенні не наведено мотивів, з яких він відхиляє заперечення та наданий контр-розрахунок відповідача.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту, його погашення, і строку повернення, а якщо сторони при укладанні договору не встановили строку виконання зобов`язання, то не може бути прострочення, тобто не можна вести мову про невиконання зобов`язання у строк, якого не існує. Отже, відсутнє прострочення боржника (ст.612 ЦК України).
Крім того, наводить розрахунки тотожні у відзиві на позовну заяву.
Відзиву на апеляційну скаргу ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 17.06.2021 року залишено без розгляду.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 10 593,14 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині наведеним вимогам закону не відповідає.
При розгляді справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20.05.2016 року  ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила те, що вона згодна з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.12).
До позовної заяви додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містять в собі характеристики (пільговий період, базову відсоткову ставку на місяць, обов`язковий місячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань) для наступних кредитних карт: Універсальна, 30 днів пільгового періоду; універсальна, 55 днів пільгового періоду; універсальна Contract; універсальна Gold), а також, приєднано до позовної заяви Умовим та правила надання банківських послуг, які не містять підписів ОСОБА_1 (а.с.13/зворот, 14-63).
       Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку НОМЕР_1 – 23.02.2016 року. Зміна кредитного ліміту: 20.05.2016 – 2 900 грн; 23.06.2016 – 11 000 грн; 27.10.2019 – 10 290 грн; 28.11.2019 – 9 790 грн; 17.01.2020 – 0,00 грн (а.с.11).
Довідка про видані ОСОБА_1 кредитні картки свідчить, що їй надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 – термін дії 02/20; НОМЕР_2 – термін дії 19/22 (а.с.10).
За розрахунком заборгованості за договором б/н від 20.05.2016 року у відповідача станом на 30.06.2019 року обліковується заборгованість в сумі 10 832,56 грн, з яких: за поточним тілом кредиту 10 460 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 372,56 грн; а станом на 14.01.2021 року – складає 10 593,14 грн, в тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту – 8 541,23 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 2 051,91 грн (а.с.5-9).
До позовної заяви банк також додав виписку по рахунку відповідача станом на 15.01.2021 року (а.с.75-78/зворот).
Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, посилання позивача на те, що банк щодо встановлення кредитного ліміту керувався п. 3.2, п. 3.4 Умов та Правил надання банківських послуг, є безпідставним.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» у 2016 році.
Крім того, зі змісту цієї анкети-заяви не вбачається про обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки, а доданий витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача.
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Наведений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
В обґрунтування доводів позову щодо наявності у ОСОБА_1 боргу АТ КБ «Приватбанк» надано розрахунки заборгованості та виписку по особовому рахунку. 
В результаті аналізу вказаних доказів колегія суддів встановила, що вони мають суттєві розбіжності щодо знятих з карткового рахунку коштів та покладених (поповнення) коштів на це же рахунок.
Як вбачається з розрахунків заборгованості та виписки по особовому рахунку фактично з карткового рахунку знято кошти на загальну суму 20 920,99 грн, а поповнено картковий рахунок на суму 27 644,99 грн (без урахування списання банком відсотків за використання кредитного ліміту, комісії за обслуговування, автоматичного погашення заборгованості, щомісячного платежу за страховку), розмір яких не можна вважати обґрунтованим за відсутності належних і допустимих доказів щодо його узгодження сторонами.
       Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним доказам і не звернув уваги, що вказана позивачем заборгованість за тілом кредиту, яка рахується за ОСОБА_1 , не підтверджується відповідними доказами. 
Так, такими, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку
Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку.
Подібного за змістом висновку дійшов ВС у постанові від 16.09.2020 року, справа №200/5647/18.
Як вбачається з висновку ВС, викладеного у постанові по справі №755/7704/15-ц від 23 січня 2018 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Перш за все, даючи оцінку законності розрахунку заборгованості позивача, суд має врахувати, що вказаний розрахунок здійснений на підставі первинно-облікового документа – виписки про рух коштів з картрахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).
Крім того, наданий представником відповідача розрахунок узгоджується з випискою по руху коштів, які були надані позивачем під час подання позову та під час розгляду справи в його розрахунках.
За наведеного вбачається, що ОСОБА_1 , користуючись кредитними коштами, внесла на картковий рахунок більше грошових коштів, ніж зняла з нього, а отже відсутні підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 541,23 грн.
Що стосується доводів апеляційної скарги відносно розгляду справи без повідомлення та виклику сторін, то колегія суддів зазначає наступне.
Суди першої та апеляційної інстанції створили учасникам процесу належні умови для ознайомлення з матеріалами справи, рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надали сторонам строк для подання відзиву, на що була відповідна реакція зі сторони учасників справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Отже, враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає що суд першої інстанції не порушив норми процесуального права, крім того вказана справа є малозначною в силу Закону.
Доводи про те, що відповідач отримала кредитну картку раніше, ніж уклала з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, не впливають на суть розгляду спору, та жодним чином не обґрунтовані апелянтом.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і зібраним доказам, помилки в оцінці доказів, на підставі п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового в цій частині про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 541,23 грн за недоведеністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до норм ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1 085,26 грн сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту відмовити
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1 085,26 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку визначеному п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України

Головуючий – підпис /І.Н. Лисак/
Судді – підписи /І.М. Литвинюк, І.Б. Перепелюк/