ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/972/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/3833/20 Категорія: 304070000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 травня 2021 року                                                        м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді секретар	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. Торопенко Н.М.  	

учасники справи:
       позивач (скаржник) -  ОСОБА_1 ,
відповідач - КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18.03.2021 (повний текст складено 23.03.2021, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, 
в с т а н о в и в :
у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким після неодноразового уточнення позовних вимог остаточно заявою від 20.01.2021 просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по зарплаті в сумі 5400,00 грн., мотивуючи про те, що він з 02.01.2019 працював в КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради за цивільно-правовою угодою (договором про надання послуг) і виконував роботи по ремонту та обслуговуванню електроустаткування. За травень місяць 2019 року відповідач не виплатив йому зарплату згідно договору за виконані роботи. Після звернення на урядову гарячу лінію 02.09.2019 про заборгованість по зарплаті була проведена перевірка Управлінням Держпраці в Черкаській області. Факти щодо невиплати заробітної плати були підтверджені начальником ОСОБА_2 , але директор КП ОСОБА_3 навіть після цієї перевірки продовжує стверджувати, що позивач не був працівником у відповідача і трудовий договір не укладався. Довідка з податкової інспекції також підтверджує нарахування та невиплату заробітної позивачу за травень 2019 року. 

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18.03.2021 позов залишено без задоволення з посиланням на те, що позивач не довів обов`язку відповідача виплатити йому кошти в якості заробітної плати, про стягнення заборгованості по якій заявлено вимоги в цій справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 23.04.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду у справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та стягнути заборгованість по заробітній платі. Вказує, що довідка поліції доводить факт перебування у трудових відносинах сторін у справі та вказує на наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Суд не викликав у судове засідання бухгалтера відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У своїй заяві від 07.04.2021, адресованій апеляційному суду, позивач вказує про те, що він просить здійснити апеляційний розгляд справи лише щодо вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 5400,00 грн., що обумовлює межі апеляційного розгляду справи.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
При розгляді справи встановлено, що згідно довідки КП «Придніпровська служба утримання будинків» від 17.01.2020 вих.12 (а.с.6) перед ОСОБА_1 згідно даних КП «Придніпровська СУБ, заборгованості по заробітній платі не має та трудова угода за травень 2019 року не укладалась.
Відповідно до наданої ОСОБА_1 відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з ІІ кварталу 2019 року по ІІ квартал 2019 року він отримав дохід за цивільно-правовою угодою. Приміткою в даній відомості зазначено в кінці таблиці, що інформація потребує уточнення у податкових агентів (джерел доходів).
Згідно листа Управління Держпраці у Черкаській області від 19.11.2019 на №ЯР-9745195 від 02.10.2019 за підписом начальника О.М. Лазарєвої щодо звернення на урядову «гарячу лінію» від 02.09.2019 щодо можливого порушення законодавства з питань оплати праці керівництвом КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради за фактами порушення строків виплати заробітної плати, встановлених вимогами ст.115 КЗпП та ст.24 ЗУ «Про оплату праці» у квітні, липні та вересні 2019 року інспектором праці Управління проведено інспекційні відвідування КП «Придніпровська СУБ». Згідно наданих документів факти щодо невиплати заробітної плати працюючим та звільненим працівникам підприємства підтверджені. Для примусового стягнення заборгованих коштів мають право звернутися до суду.
Також в матеріалах справи наявні відомості ПФУ про сплату страхових внесків на користь ОСОБА_1 у тому числі КП «Придніпровська СУБ».
Позивач у цій справі, вказуючи на те, що він працював у КП «Придніпровська СУБ» на підставі цивільно-правової угоди (договору про надання послуг), стверджує про наявність заборгованості у відповідача по оплаті його роботи у травні 2019 року, вимоги про стягнення якої є предметом розгляду в цій справі.
Представник відповідача у судовому засіданні вказував про те, що дійсно між сторонами укладався цивільно-правовий договір, згідно до якого ОСОБА_1 виконував роботи по ремонту та обслуговуванню електроустаткування та отримував оплату за виконанні ним роботи, однак строк дії даної угоди закінчився 30.04.2019 року. В травні 2019 року жодних угод між сторонами не укладалося, будь-яких послуг позивач їм не надавав, тому його вимоги про стягнення коштів є безпідставними. 

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вказаних фактичних обставин, мають наступну правову регламентацію.
Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.
Таким чином єдиною законодавчо визначеною підставою (ч. 4 ст. 24 КЗпП України) для констатації перебування працівника у трудових правовідносинах із роботодавцем є укладення трудового договору у виді видачі наказу чи розпорядженням, що в даному випадку місця не мало.
При цьому позивач вказаних обставин не оспорює, однак зазначає про те, що роботи для відповідача він виконував на підставі цивільно-правової угоди - договору про надання послуг, що, у аспекті викладеного вище, не може свідчити про існування саме трудового договору між сторонами справи, адже договір про надання послуг не свідчить про прийняття позивача в якості працівника підприємства-відповідача.
Протилежні висновки суперечили б трактуванню точного змісту ч. 4 ст. 24 КЗпП України.
При цьому позивач , зазначаючи в своїй позовній заяві та поясненнях суду про те, що він працював у відповідача саме за цивільно - правовою угодою, одночасно посилається на те, що трудові відносини між сторонами справи підтверджуються довідкою поліції, актом перевірки дотримання трудового законодавства відповідачем, нарахуванням податків на користь позивача, що не може підтверджувати наявність трудових правовідносин між сторонами, адже усі роботи на користь відповідача позивачем виконувалися на підставі саме договору про надання послуг, який за своєю правовою природою не може бути трудовим договором.
Позивач не надав суду доказів у підтвердження наявності в нього запису в трудовій книжці, наказу чи розпорядження відповідача про прийняття позивача на роботу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. 
Отже відповідні вказівки позивача на перебування сторін у справі в трудових правовідносинах є необґрунтованими.
Далі, згідно ч. 1 ст. 902 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Усі господарські операції, у тому числі і щодо надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування (документація). Підставою для бухобліку господарських операцій є первинні документи ч.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Також для контролю і впорядкування обробки даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні»).
Чинним законодавством не передбачені будь-які типові документи для оформлення операцій з надання (отримання) послуг. Як правило, таким документом є акт наданих послуг (виконаних робіт).
У даному випадку позивач, стверджуючи про виконання ним робіт на користь відповідача на підставі договору про надання послуг та про відсутність оплати за такі роботи, не надав суду жодного первинного документу, який би підтверджував фактичну наявність виконаної роботи (наданих послуг), її характер та ціну, що не дає суду можливості погодитися з позовними доводами про наявність прострочення оплати наданих послуг зі сторони відповідача.
Отже позивачем не доведено той факт, що ним було надано відповідачу послуги, який останній не оплатив.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У дані справі позивачем не надано суду ні договору про надання ним послуг відповідачу, ні актів прийому-передачі відповідних робіт , підписаних сторонами справи, які б підтверджували виконання тих чи інших робіт позивачем на користь відповідача.
Суд першої інстанції вірно вказав, що посилання позивача на дані ГУ ДПС в Черкаській області, як підтвердження заборгованості відповідача, є помилковим, адже подання платником податку відомостей про нарахування винагороди та ЄСВ (єдиний соціальний внесок) відносно фізичної особи не є підтвердженням наданих послуг. Крім того, відомість ГУ ДПС в Черкаській області не відображає факт оплати чи не оплати винагороди та ЄСВ платником податку.
Крім того, на виконання ухвали суду першої інстанції від 13.10.2020 було отримано відповідь ГУ ДПС в Черкаській області (а.с.59-60) згідно якої з даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених позивачу доходів в період з 01.04.2019 по 30.06.2019 слідує, що нарахування винагороди позивачу в період з 01.05.2019 по 31.05.2019 (тобто за період часу в якому, за доводами позивача у відповідача виникла заборгованість) не здійснювалось.
Також згідно листа ГУ ДПС у Черкаській області від 16.02.2021 №987/5/23-00/24-0314 форма податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, порядок його заповнення та подання податковими агентами затверджені наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4. Форма №1 ДФ подається до контролюючого органу за місцезнаходженням податкового агента - юридичної особи або її відокремлених підрозділів чи до контролюючого органу за податковою адресою фізичної особи - податкового агента протягом 40 календарних днів, що настають за звітним періодом.
У разі виявлення помилок, що містяться у раніше поданій формі, уточнююча форма №1 ДФ подається після встановленого законодавством терміну як за звітний, так і за попередні періоди на підставі інформації з попередньо поданої форми і містить дані лише за рядками й реквізитами, що уточнюються. Для цього виключається помилкова інформація та вноситься достовірна інформація.
Отже податковий агент повинен виправити помилку, допущену у попередньому кварталі та подати уточнюючу форму №1ДФ. Різниця у сумі нарахованого доходу, які отримав ОСОБА_1 , що наявна у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30.01.2020 та 05.10.2020 пов`язана з тим, що податковий агент (КП «Придніпровська СУБ» (ЄДРПОУ 36701792)) 13.03.2020 подав уточнюючий податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, яким виключив помилкову інформацію про нарахування ОСОБА_1 суми нарахованого доходу за ІІ квартал 2019 року з ознакою «Дохід за цивільно-правовим договором».
Таким чином матеріли справи спростовують наявність у відповідача заборгованості перед позивачем по оплаті наданих послуг на підставі цивільно-правової угоди.
Посилання скаржника у справі на те, що суд не викликав у судове засідання бухгалтера відповідача не може свідчити про неправильне вирішення спору у справі, адже позивач не довів, що пояснення вказаної особи можуть вплинути на зміст встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин.
Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції в цій справі, апеляційна скарга не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18.03.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18.03.2021 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 26.05.2021.

Суддя-доповідач                 

       Судді