Номер провадження: 22-ц/813/3188/21 
Номер справи місцевого суду: 501/2878/16-ц
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Петрюченко М.І., повний текст ухвали складено 26 квітня 2019 року, по цивільній справі за скаргою  ОСОБА_2 , за участю Кілійського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Одеської області, ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Росла» про визнання незаконними результатів оцінки майна,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2016 року ОСОБА_2  звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконними результатів оцінки майна, за участю Кілійського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Одеської області, ОСОБА_1 , в якій просив:
- визнати результати визначення вартості та оцінки майна, проведені Кілійським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області по зведеному виконавчому провадженню №49820231 з примусового стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 23.06.2915 року і до досягнення повноліття дитини та на утримання дружини ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку незаконними;
- заборонити державному виконавцю звертати стягнення і реалізовувати майно, яке належить йому на праві власності та передавати його на реалізацію до розгляду цієї скарги по суті.
В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначив, що на виконанні Кілійського районного відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №49820231 з примусового стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 23.06.2915 року і до досягнення повноліття дитини та на утримання дружини ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку.
23 листопада 2016 року державна виконавча служба провела оцінку нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 на праві власності, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно вказаної оцінки вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 склала 459 709 грн. та вартість 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 склала 559 895 грн.
ОСОБА_2 вважає, що вартість майна є сильно заниженою та складена передчасно, без дотримання вимог закону щодо прийняття рішення про проведення такої оцінки, в зв`язку з чим просив визнати результати визначення вартості та оцінки майна по зведеному виконавчому провадженню незаконними, заборонити державному виконавцю звертати стягнення і реалізовувати майно, яке належить йому на праві власності до розгляду скарги.
Ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ «Росла», залишено без розгляду вимогу ОСОБА_2 про заборону державного виконавця звертати стягнення і реалізовувати майно, яке належить йому на праві власності та передавати його на реалізацію до розгляду цієї скарги по суті.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2019року скарга  ОСОБА_2 задоволена.
Визнані результати визначення вартості та оцінки майна, проведені Кілійським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області по зведеному виконавчому провадженню №49820231 з примусового стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 23.06.2915 року і до досягнення повноліття дитини та на утримання дружини ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку незаконними.
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що судом прийнята необґрунтована та немотивована ухвала про визначення результатів оцінки незаконними.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що судом необґрунтовано надано перевагу висновкам експерта, який безпосередньо не досліджував об`єкт оцінки, не перевірено обставини отримання повідомлення ОСОБА_1 щодо надання доступу до об`єкта оцінки, внаслідок чого, суд прийшов до помилкового висновку щодо незаконності оскаржуваних результатів оцінки майна.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Сторони про розгляд справи на 26 травня 2021 року сповіщені належним чином (а.с. 140-149 т. 3).
З матеріалів справи вбачається, що цивільна справа в суді апеляційної інстанції перебуває з грудня 2018 року, учасники справи були повідомлені про час і місце судового засідання належним чином.
Учасники справи з клопотаннями про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.
Апеляційний суд, з урахуванням строку перебування справи у провадженні суду, а саме з червня 2019 року, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які не з`явилися в судове засідання та своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з врахуванням обставин даної справи, її складності, та, що явка до апеляційного суду є необов`язковою, з врахуванням того, що сторони з клопотаннями про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в т.ч. і поза межами суду не зверталися, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, на підставі наявних у справі доказів.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (31 травня 2021 року).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 про визнання незаконними результатів оцінки майна, суд першої інстанції виходив з того, що проведення оцінки без безпосереднього огляду нерухомого майна, не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має недоліки, які суттєво впливають на достовірність оцінки, що в свою чергу може привести до реалізації майна за ціною нижчою ніж реальна ринкова вартість.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Кілійського районного відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №50974408 з примусового стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за виконавчим листом №501/2907/15-ц виданим Іллічівським міським судом Одеської області від 28.10.2015 року, а також за виконавчим листом №501/2908/15-ц виданим Іллічівським міським судом Одеської області від 05.01.2016 року.
Державним виконавцем відділу ДВС 14.09.2016 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні для оцінки майна боржника, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
22.11.2016 року до відділу ДВС надійшли звіти суб`єкта оціночної діяльності про проведення оцінки майна боржника, згідно якої вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 склала 459 709 грн. та вартість 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 склала 559 895 грн. (а.с.81-135 т.1).
23.11.2016 року державним виконавцем відділу ДВС на адресу сторін виконавчого провадження було направлено повідомлення про надходження звітів суб`єкта оціночної діяльності та повідомлялось про ринкову вартість майна.
Як вбачається з висновку судової оціночно-будівельної експертизи №566 від 09.02.2016 року: вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 станом на 30.11.2016 року склала 781 500 грн., вартість 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 станом на 30.11.2016 року 569 500 грн.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, діючій на час звернення заявника до суду із даною скаргою, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.
Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п.12 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Згідно ч.ч.1-3 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Як експерт або спеціаліст може бути запрошена будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові державного виконавця, а також надати усні рекомендації щодо дій, які виконуються за його присутності.
Відповідно до ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна... Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення... У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна... У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
Правові засади здійснення оцінки майна, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майнових прав та використання її результатів визначаються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Виходячи із змісту ст.3 цього Закону, оцінка майна представляє собою визначення вартості цього майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, та є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно зі ст.4 цього Закону, практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, якими, відповідно до ст.5 Закону, є суб`єкти господарювання зареєстровані в установленому порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.
В силу ст.12 Закону, висновки про вартість майна зазначаються у звіті про оцінку майна, який є документом, що підтверджує крім визначеної вартості також й виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.
Таким чином, виходячи з норм Закону, за своєю суттю звіт про оцінку майна є документальним відтворенням проведених суб`єктом оціночної діяльності дій по оцінці майна, які мають відповідати встановленій процедурі.
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності.
Судом вірно встановлено, що скаржник ОСОБА_2 не погодився з результатами оцінки майна та звернувся з відповідною скаргою до суду, державним виконавцем рецензування звіту про оцінку майна не призначалось.
Як зазначено в пункті 34 Постанови Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17, провадження №61-18гс18, звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Згідно зі ст.9 Закону, процедура оцінки майна визначається у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом Державного майна України.
При цьому, відповідно до ч.6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» даної статті положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч.ч.1, 4 ст.9 вказаного вище закону).
Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.
В пунктах 50-55 вказаного Стандарту визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.
Національний стандарт №2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року №1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.
Таким чином, суд доходить до висновку про те, що оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.
Пунктами 50 та 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).
Пунктом 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» встановлено, що рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.
Як вбачається з матеріалів справи, що вказано безпосередньо у звітах суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Росла» про проведення оцінки майна боржника 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 склала 559 895 грн. та зазначено, що оцінка об`єктів проводилась на підставі наданої документації (постанови про призначення оцінки, виконавчих листів, акту опису й арешту майна, свідоцтва про право власності, технічного паспорту і т.і.), тобто огляд об`єктів нерухомості взагалі не проводився(а.с.81-135 т.1).
Зазначені обставини, а також те, що матеріали справи не містять доказів обґрунтованості проведення огляду предметів оцінки візуально, без проникнення до цих об`єктів і огляду їх безпосередньо в натурі, як зовні, так і всередині, в своїй сукупності свідчать про незаконність оцінки нерухомого майна.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що проведення оцінки без безпосереднього огляду нерухомого майна, в даному випадку не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має недоліки, які суттєво впливають на достовірність оцінки, що в свою чергу може привести до реалізації майна за ціною нижчою ніж реальна ринкова вартість, порушуються права як боржників так і кредитора.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що оцінка нерухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 за звітами, виконаними ТОВ «Росла» є значно заниженою, що є недопустимим, оскільки порушує права вказаного боржника.
При цьому судом було вірно враховано, що відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи №566 від 09.02.2016 року (а.с.77-89 т.2) по першому питанню:
- вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 станом на 30.11.2016 року склала 781 500 грн.;
- вартість 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 станом на 30.11.2016 року 569 500 грн.;
по другому питанню:
- вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 станом на 09.12.2016 року склала 781 500 грн.;
- вартість 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 станом на 09.12.2016 року 569 500 грн.
Вказана грошова оцінка перевищує вартість у звітах, які оскаржуються, а саме:
- вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 перевищує вартість оцінки майна у звіті на 321 791 грн. = (781 500 грн. – 459 709 грн.).
- вартість 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 перевищує вартість оцінки майна у звіті на 9 605 грн. = (569 500 грн. – 559 895 грн.).
При цьому судом було взято до уваги, що незважаючи на неодноразові клопотання експерта та вимоги суду щодо надання доступу до об`єктів дослідження, проведення судової оціночно-будівельної експертизи проводилось без надання доступу до об`єктів нерухомості (а.с.61, 67, 72, 74-75 т.2).
Посилання представника Кілійського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Одеської області на те, що визначення вартості майна проводиться не самим державним виконавцем судом вірно визнані безпідставними, з огляду на наступне.
Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону «Про виконавче провадження». При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001р. №2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»
При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.
Судом вірно зазначено, що звернення скаржника до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо оцінки нерухомого майна відповідає зазначеним вище нормам законодавства.
Вказані висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 про визнання незаконними результатів оцінки майна, визнавши результати визначення вартості та оцінки майна незаконними.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом необґрунтовано надано перевагу висновкам експерта, який безпосередньо не досліджував об`єкт оцінки, не перевірено обставини отримання повідомлення ОСОБА_1 щодо надання доступу до об`єкта оцінки, внаслідок чого, суд прийшов до помилкового висновку щодо незаконності оскаржуваних результатів оцінки майна, колегія суддів вважаєбезпідставними, оскільки суд оцінивши висновок судової оціночно-будівельної експертизи, не знайшов обставин, які б дозволяли відхилити даний висновок, або стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, у зв`язку з чим на законних підставах прийняв його до уваги.
Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Вказані доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, які б спростували вимоги скарги.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Судом при прийнятті судового рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 31 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра