УХВАЛА

12 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/6754/17
адміністративне провадження № К/9901/14558/21
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Олендера І.Я., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 826/6754/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,   
УСТАНОВИВ:
23.04.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021.
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.11.2016 №0005321306 та №0005331306.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2020 позов задоволено повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2020 скасовано. Позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.11.2016 № 0005321306 в частині суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 80 906,40 грн та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 20 226,49 грн та № 0005331306 в частині суми грошового зобов`язання з військового збора у розмірі 6 075,48 грн та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 518,87 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податкової інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - позивачем за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої 20.10.2016 складено акт.
На підставі акта перевірки контролюючим органом 29.11.2016 прийняті податкові повідомлення - рішення № 0005321306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 169658,09 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 135590,47 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 34067,62 грн, № 0005331306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збора у сумі 12768,70 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 10214,96 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 2553,74 грн.
Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві   від 29.11.2016 податкові повідомлення - рішення   № 0005321306 в частині суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 80 906,40 грн та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 20 226,49 грн та № 0005331306 в частині суми грошового зобов`язання з військового збора у розмірі 6 075,48 грн та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 518,87 грн є протиправними та підлягають скасуванню.
Головне управління ДПС у м. Києві       не погодившись з судовим рішенням, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 826/6754/17  скасувати в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою   статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України   (в редакції, що діє з 15.12.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України   учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз змісту наведених норм дозволяє зазначити про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини третьої   статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України   провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частиною п`ятої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України   не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього   Кодексу   розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього   Кодексу   позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 6 частини шостої   статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України   для цілей цього   Кодексу   справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 24 частини першої   статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України   розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270 гривень (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX).
Враховуючи викладене, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 227000 грн, відносяться до категорії справ незначної складності (за винятком випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).
З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скаржник звертається до Суду з матеріальною вимогою, предметом позову є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 29.11.2016 п    № 0005321306 в частині суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 80 906,40 грн та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 20 226,49 грн та № 0005331306 в частині суми грошового зобов`язання з військового збора у розмірі 6 075,48 грн та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 518,87 грн.
За таких обставин, з огляду на положення пункту 6 частини шостої   статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2020 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 826/6754/17 не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої   статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України   суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись   статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,   
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скарги Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 826/6754/17 відмовити.
Надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.А. Васильєва   І.Я.Олендер