Справа № 149/2666/20
Провадження № 22-ц/801/1436/2021
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року	Справа № 149/2666/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Міхасішина І.В., Шемети Т.М. 
               за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
               за участю сторін: представника відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №149/2666/20 за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Сом» про розірвання договору оренди, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року, яке ухвалене суддею Павлюк О.О. в Хмільницькому міськрайонному суді Вінницької області, повний текст рішення складено 26 квітня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року  ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ФГ «Сом» про розірвання договору оренди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11 січня 2011 року ним без укладення договору було надано в тимчасове користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,53 га, кадастровий номер 0524887400:09:002:0317, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. 
Звернувшись згодом до ОСОБА_3 щодо повернення земельної ділянки останній надав позивачу копію договору оренди від 11 січня 2011 року, який він не підписував. 
Посилаючись на систематичне невиконання ФГ «Сом» обов`язку зі сплати орендної плати за спірну земельну ділянку, позивач просив розірвати договір оренди б/н від 11 січня 2011 року, який зареєстрований 25 липня 2011 року.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення є незаконним, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позові вимоги. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав правової оцінки несплати відповідачем орендної плати за період з 2011 по 2019 роки, що відповідно є систематичною несплатою орендної плати, а отже відповідно до п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України є підстави для припинення права користування земельною ділянкою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2011 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ФГ «Сом» в особі ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (земельної частки) паю площею 2,53 га, кадастровий номер 0524887400:09:002:0317 (копія на а.с.8 – 9), що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі державного акту серії ВН № 00001735 (копія на а.с.10).

Договір зареєстровано у Хмільницькому районному відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 липня 2011 року № 052480004002076.

Договір б/н від 11 січня 2011 року укладено сторонами на 15 років і він діє до 11 січня 2026 року (п. 8, а.с.8). Орендна плата встановлюється у розмірі 3% і становить 709,02 грн, вноситься до 01 грудня. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, а розмір орендної плати переглядається раз у 3 роки у передбачених договором випадках (п. 9, 11-13 Договору).

За умовами укладеного договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (п.28). Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (п.38). 

Згідно з частинами першою та другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У статті 2 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладання оспорюваних договорів) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статей 21, 22 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За правилами частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що: «підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги,  ОСОБА_2 , посилався на те, що відповідачем не виплачено орендну плату за 2011-2020 роки.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які інші дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюється таким засобом, серед інших, як висновок експерта, що узгоджується з приписами частини другої зазначеної статті.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій письмових відомостей щодо видачі орендної плати (а.с.29 – 30), у 2017 році у графі навпроти ПІБ позивача зроблено запис «гроші» і міститься підпис, у 2018 році – «ячмінь 550, пшениця 850, цукор 100, готівка 650» (з виправленням) і міститься підпис. 

Доводи ОСОБА_2 , що підпис не його, нічим не підтверджено, клопотання щодо проведення дослідження (експертизи) дійсності його підпису не заявляв, тому є безпідставним твердження позивача про не отримання ним орендної плати. 

Крім того, судом встановлено, що згідно з копіями поштових квитанцій, наданих відповідачем на підтвердження виплати орендної плати (а.с.31 – 33) на ім`я Попівського в с. Воронівці 27 грудня 2019 року, 03 лютого 2020 року та 11 грудня 2020 року направлялися поштові перекази на суми 6101,50 грн, 6082,30 та 2 перекази по 3400,30 грн. 

Відповідно до довідки від 23 грудня 2020 року №11 (а.с.46), надано розрахунок орендної плати, нарахованої (отриманої) ОСОБА_2 з 2014 по 2020 рік на підставі договору від 11 січня 2011 року. 

Судом першої інстанції було допитано в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , який повідомив, що в 2019 році він спільно з комірником ОСОБА_5 прийшли додому до позивача, щоб запитати, чому він не отримує орендну плату, однак той відмовився від отримання грошових коштів та просив повернути йому землю. В зв`язку з чим, грошові кошти за оренду землі були направлені йому поштою. Крім того зазначив, що інші орендодавці з прізвищем « ОСОБА_6 », з якими в ФГ «Сом» укладені договори оренди, відсутні.

Крім того, свідок ОСОБА_5 , який був допитаний в суді першої інстанції повідомив, що в серпні-вересні 2019 вони разом з ОСОБА_4 прийшли до позивача, оскільки той не прийшов отримувати орендну плату за договором оренди землі та запропонували йому в рахунок орендної плати зерно або гроші, на що останні відповів, що відмовляється та просив щоб йому повернули землю. Згідно відомостей за 2017 та 2018 роки позивач в рахунок орендної плати отримував гроші та зерно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні порушення відповідачем умов договору, оскільки з матеріалів справи вбачається, що орендна плата нараховувалась і виплачувалась позивачу, а у період з 2019 нараховувалась, і відповідачем вживались розумні і необхідні заходи для її фактичної виплати. 
Проте позивач відмовлявся отримувати їх, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору оренди, що могли б бути підставою для його розірвання.

Зокрема, встановлено, що інших орендодавців з прізвищем « ОСОБА_6 », з якими в ФГ «Сом» укладені договори оренди, відсутні, тому безпідставні доводи апеляційної скарги, що вказані перекази коштів адресовані не йому.

Послідовність дій орендодавця та відмова позивача отримувати надіслані орендарем кошти орендної плати, вказує на створення штучних підстав для розірвання договору оренди.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував вище вказані норми матеріального та процесуального права, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт систематичного порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, що давало б підстави для його розірвання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2021 року.

Головуючий                         Сопрун В.В.

Судді                                         Міхасішин І.В.
                                       
                                                               Шемета Т.М.