ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 березня 2021 року                                                 м. Кропивницький

справа № 397/943/20
провадження № 22-ц/4809/332/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи:-  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2020, суддя Мирошниченко Д.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 11.09.2019 вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
В період шлюбу у сторін народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Протягом трьох місяців відповідач проживає окремо від сім`ї та ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання їх доньки.
Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2020 позов задоволено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення аліментів на користь позивача на її утримання у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що позивач не надав докази того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу саме на її утримання. Зокрема, відповідачем надано до суду першої інстанції копію трудової книжки, де є останній запис про звільнення та відсутність запису про прийняття на роботу. Крім того, зазначив, що оскільки він не має вищої освіти то відповідно працював на некваліфікованих роботах, зокрема на посаді паркувальника на 0,50 ставки в Одеській області.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.12.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.01.2021 справу призначено до розгляду.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.03.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що з 11.09.2019 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7).
З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні матері (а.с. 6, 8).
Суд першої інстанції зазначив, що не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів, тому така позиція відповідача вказує на небажання утримувати матір своєї дитини, що прямо передбачено законом.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідно задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та на користь дружини на утримання неповнолітньої доньки в повному обсязі.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 13  ЦПК України  суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених   нею  вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
З матеріалів справи вбачається, що з 11.09.2019 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7).
Сторони по справі мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні матері, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 6, 8).
Частиною 2 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до частини 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Підстави для припинення такого права передбачені ст. 85 СК України: право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини, а також право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка, як батька з актового запису про народження дитини.
Порядок та способи сплати аліментів подружжю, визначені законодавством. 
Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.
За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед (частини 1-3 статті 77 СК України).
За рішенням суду розмір аліментів присуджується одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. 
Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (частини 1-3 статті 80 СК України).
Таким чином, підставами для виникнення права у дружини на утримання за даною нормою є проживання з нею дитини віком до трьох років та наявність у відповідача можливості надавати дружині матеріальну допомогу.
Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку, що відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дружини у розмірі, який просить позивач не надано. 
Приймаючи до уваги встановлені обставини по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, зокрема не перевірив можливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу з підстав викладених у позові.
Матеріали справи свідчать, що відповідач на час розгляду справи в суді першої інстанції не працював.
До апеляційної скарги відповідач надав розрахунок заборгованості станом на 26.11.2020 року з якого вбачається, що заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_1 за період з серпня по листопад 2020 року становить 8586,67 грн.
Розрахунок розміру аліментів здійснювався виходячи із розміру заробітної плати боржника для даної місцевості, зокрема серпень 2020 року-10225 грн., вересень 2020 року -11009 грн., жовтень 2020 року -11009 грн.. листопад 2020 -11009 грн.
Відповідно до довідки виданої ТзОВ «Рітейл Україна» ОСОБА_2 з 08.12.2020 року займає посаду приймальника товарів .
Нарахований дохід за період з 08.12.2020 року по 28.02.2021 року становить 13516.49 грн.
Сума ПДФО за зазначений період становить 2432.97 грн. 
Військовий збір за зазначений період становить 202.75 грн.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема  матеріальний стан відповідача,а саме його доходи, заборгованість по аліментам,  суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач по справі не в змозі надавати матеріальну допомогу дружині в розмірі ј частини своїх доходів, оскільки доходи відповідача після зазначених стягнень,  будуть складати менше прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, яким є відповідач. 
Відповідно до п. 1  ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2020 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення донькою ОСОБА_3 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 25.08.2020 скасувати.
Ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від  усіх  видів його заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення донькою ОСОБА_3 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 25.08.2020.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось, оскільки не оскаржувалось.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                              
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2020 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення донькою ОСОБА_3 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня пред?явлення позову до суду, тобто з 25.08.2020 скасувати.
Ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від  усіх  видів його заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення донькою ОСОБА_3 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 25.08.2020.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: