Справа № 442/347/20                                Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О. 
Провадження № 22-ц/811/3805/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       01 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2020 року в складі судді Медведика Л.О. у справі за позовом ОСОБА_1 , третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-
встановив:
У січні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, просила стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання у розмірі 1/3 з усіх видів його доходів. 
Вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідача стягувалися аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Дитині виповнилося 18 років, відтак вона згідно чинного законодавства вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на період навчання доньки. Просила позов задовольнити.
13.02.2020 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , просила залучити її до участі в розгляді даної справи як третю особу із самостійними вимогами та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23.11.2012 між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Відповідач не виконує свого обов`язку по утриманню сина, тому вона змушена звернутися до суду. Просила позов задовольнити.
Ухвалою від 13.02.2020 ОСОБА_2 залучено до участі в розгляді справи як третю особу із самостійними вимогами (а.с. 55).
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.01.2020 року і до закінчення нею навчання, а саме до 01.07.2021 року.
Позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову (13.02.2020) і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в розмірі 1681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) гривню 60 копійок.
Рішення суду оскаржили позивачка ОСОБА_1 , третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 зазначає, що рішення в частині часткового задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору є необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що позов дружини відповідача є штучним та надуманим, поданим з метою утруднити виконання усіх рішень, пов`язаних з стягненням аліментів на користь її дитини. 
На думку апелянтки, суд мав відмовити у залученні ОСОБА_2 до участі у даній справі, оскільки остання не мала вимог що стосуються предмету спору, яким є стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки.
Більше того, аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_4 не є взаємопов`язані з аліментами на сина ОСОБА_2 , при цьому зазначає, що у разі, якщо позов поданий до неї, то відношення до її сина ОСОБА_5 вона не має, тому не повинна його утримувати.
Покликається на відмінне ставлення та забезпечення відповідачем ОСОБА_3 свого сина із ОСОБА_2 та її доньки від попереднього шлюбу, а також своєї рідної матері, при цьому стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 виключно на підставі рішення суду та чисельні порушення з цього приводу.
Звертає увагу на майновий стан відповідача згідно поданих останнім декларацій.
Стверджує, що син ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_3 , а докази про те, що він проживає лише з матір`ю у матеріалах справи відсутні, при цьому шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не розірваний.
Зазначає про відповідні обставини стосовно заявленого нею позову та аргументи на підтримку такого.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 та відмовити у її позові в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рішення є необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не з`ясував фактичних обставин справи та надав перевагу аргументам позивачки ОСОБА_1 . 
Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 , не надала суду жодних доказів про вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, за виключенням договору про навчання.
При цьому, звертає увагу, що обов`язок по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, законом покладено не тільки на батька, а й на матір. 
Крім цього, навчання у вищих навчальних закладах не відноситься до тих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, при цьому дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_4 із досягненням повноліття втратила статус дитини.
Таким чином, спірні правовідносини регулюються ст. 199 СК України.
Відтак, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів, окрім витрат на навчання суд стягнув витрати на лікування, не врахувавши, що на відповідача не може бути покладений обов`язок по сплаті додаткових витрат на повнолітню дитину, яка навчається.
Щодо часткового задоволення судом її особистих вимог, зазначає, що суд неправильно встановив обставини щодо місця проживання її проживання з сином та місця проживання відповідача.
Стверджує, що висновок суду про надуманий характер її позовних вимог є безпідставним, оскільки у протилежному випадку суд заперечив право особи на подання відповідного позову.
Вважає, що розмір стягнутих судом аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку не є справедливим до розміру аліментів, які суд стягнув на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.
Більше того, дитина не може бути обділена батьківською підтримкою порівняно з іншою дитиною.
Окремо звертає увагу, що звільнена з посади викладача Дрогобицької дитячої художньої школи та на даний час живе з сином на заощадження, натомість ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, відтак зважаючи на ігнорування ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків, звернулася до суду з позовом та вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 всіх доходів відповідача буде розумним та справедливим зважаючи на її майновий стан, як отримувача аліментів. 
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/6 частину його доходів. Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки в розмірі 1/3 всіх доходів у зв`язку з її навчанням.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд не врахував його заяву про часткове визнання позовних вимог, вартість навчання дочки за відповідним договором, а також те, що розмір аліментів, який суд стягнув, з врахуванням його двох місць праці, становитиме понад 7000 грн.
Згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частин його доходу, що становитиме 3500 грн., при тому, що вартість навчання щомісячно становить 2061,5 грн., а такі витрати повинні нести батьки порівну.
Покликається на арешт його рахунків та неотримання у зв`язку з цим заробітної плати впродовж вересня - листопада 2020 року.
Зазначає, що суд не перевірив майнового стану позивачки, яка працює та, як і дочка, отримує пенсію по інвалідності.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_1  та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/6 частин усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.01.2020 і до закінчення навчання, в іншій частині рішення залишити без змін. 
31.05.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційні скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується усіма учасниками справи, при цьому, і позивачка ОСОБА_1 , і третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 оскаржують рішення, як отримувачі аліментів в частині стягнення таких на користь іншої із отримувачів, колегія суддів, виходячи з основоположного права дітей сторін на належне отримання, в першу чергу перевіряє законність такого з погляду апеляційних скарг отримувачів аліментів.
Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Відповідно до ст. 2 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
Сім`я є первинним та основним осередком суспільства (ч. 1 ст. 3 СК України).
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірваний 23.05.2006 р., актовий запис № 120 (а.с. 8).
У цьому шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5)
Крім цього, у позивачки ОСОБА_1 є син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьком якого записаний ОСОБА_11 (а.с. 6).
З копії медичного висновку № 3 від 03.01.2018 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлялася у районне (міське) управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, а саме в АДРЕСА_1 . Перелік медичних захворювань дає право на одержання соціальної допомоги на дітей - інвалідів до 16 років. Висновок дійсний до 16.01.2020, дата перегляду такого 16.12.2019.
Згідно довідки № 11 від 09.01.2018, виданої Дрогобицькою філією Медичного училища "Медик" вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює викладачем у Дрогобицький філії ТзОВ Медичне училище «Медик» з 14.01.2010, на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років.
Позивачка ОСОБА_1 має інвалідність ІІІ групи, загальне захворювання (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 01.02.2018, термін дії до 31.01.2020) (а.с. 5 зворот).
Дочка позивачки та відповідача ОСОБА_4 має інвалідність з дитинства ІІ групи, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності лікування терапевта. Дата чергового переогляду 09.01.2022 (а.с. 5 зворот).
Згідно довідки № 03 від 13 січня 2020 року ОСОБА_4 дійсно навчається на ІІІ курсі Дрогобицької філії ТзОВ «Медичне училище «Медик» за спеціальністю «Сестринська справа» на денній платній формі навчання без отримання стипендії (а.с. 9).
Звертаючись з позовними вимогами позивачка ОСОБА_1 такі зводить до того, що перебувала в шлюбі з відповідачем, від кого у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення повноліття якої, з відповідача стягувалися аліменти, оскільки дочці виповнилося 18 років, звернулася з позовом про стягнення аліментів на період її навчання.
Відповідач ОСОБА_3 частково визнавав позов ОСОБА_1 , погоджувався сплачувати аліменти на утримання дитини на період навчання в розмірі 1/6 частки від його доходу, про це останній зазначає і в апеляційній скарзі.
В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 також записаний батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 172 від 19.03.2013 (а.с. 52).
Згідно копії свідоцтва відповідач ОСОБА_3 23.11.2012 зареєстрував у Відділі ДРАЦС по м. Дрогобитчу Дрогобицького МР УЮ у Львівській області шлюб із ОСОБА_2 , актовий запис № 550 (а.с. 61).
05.08.2020 ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_2 ) (а.с. 83).
ОСОБА_7 , 2013 року народження, з травня 2013 по даний час перебуває на «Д» обліку в невропатолога.
Згідно довідки КП «Управитель «Житлово-експлуатаційне об`єднання» № 268 від 31.01.2020 ОСОБА_2 1980 р.н. проживає в АДРЕСА_2 , сім`я складається з дочки ОСОБА_13 2001 р.н. та сина ОСОБА_7 2013 р.н. (а.с. 48).
Звертаючись із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 зазначала, що відповідач має достатній матеріальний рівень, однак використовує кошти на свої життєві потреби, їй особисто важко утримувати дитину та забезпечувати їй належний рівень, а оскільки обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, звернулася до суду та просила позов задовольнити.
Письмовий відзив чи пояснення відповідача ОСОБА_3 з приводу заявленого позову в матеріалах справи відсутні, при цьому рішення суду в частині вимог ОСОБА_2 відповідач не оскаржує.
Зазначені обставини, а також і інші, які частково входять у предмет доказування у спірних правовідносинах, встановлені у рішенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2019, яке набрало законної сили (справа № 442/1784/19), тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають (а.с. 18-24).
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, перш за все, колегія суддів виходить із того, що аліменти є утриманням (СК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції підставно прийняв до розгляду позовну заяву та залучив ОСОБА_2 до участі в даній справі, як третю особу із самостійними вимогами.
При цьому, предметом позову ОСОБА_1 , а також третьої особи ОСОБА_2 є стягнення аліментів, які пред`явлені до одного відповідача, що свідчить про безпідставність доводів ОСОБА_1 у цій частині.
В свою чергу, зважаючи на те, що докази про захворювання дітей (їх медичний облік та відповідні діагнози), витрати батьків у зв`язку з цим, відносяться до додаткових витрат на дитину, відтак колегія суддів з розуміння ставиться до відповідних доводів позивачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , однак не може прийняти такі до уваги в контексті підтвердження відповідних вимог, оскільки вимог про стягнення додаткових витрат останні не пред`являли.
Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).
Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).
Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6) СК України.
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. 
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).
Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що слідуючи наведеним вище законодавчим нормам, суд не вправі самостійно змінити спосіб стягнення аліментів з частини заробітку (доходу) на тверду грошову суми чи навпаки, а може лише визначати величину присуджених до стягнення аліментів.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року  "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. 
У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.
Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Таким чином, СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків, відтак відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. 
Обставини, за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків, є порушенням закону.
Пред`явлення позовів про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримання дітей (повнолітньої дочки), що власне жодним із них не спростовано та підтверджується поданими апеляційними скаргами.
Враховуючи наведені вище норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, роз`яснення надані у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року  "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", беззаперечно встановлені обставини щодо навчання повнолітньої дочки позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та проживання  ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5 , пред`явлення останніми відповідних вимог до ОСОБА_3 , а також неспростовану можливість останнього надавати відповідну допомогу (утримання) та фактично часткове визнання ним пред`явлених вимог, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про необхідність стягнення з останнього аліментів на утримання його дітей.
Таким чином, не можуть заслуговувати на увагу будь які аргументи, зокрема позивачки ОСОБА_1 , стосовно відсутності правових підстав для задоволення відповідного позову третьої особи, оскільки пред`явлені вимоги свідчать про те, що діти відповідача ОСОБА_3 потребують матеріальної допомоги, а відповідач, як батько зобов`язаний надавати таку допомогу.
Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутня будь яка норма матеріального чи процесуального права, яка б давала можливість встановити суду факт подання надуманого, штучного (фіктивного) позову про стягнення аліментів, оскільки, як зазначалося вище, на законодавчому рівні встановлено, що розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, зокрема утримання.
Разом з цим, колегія суддів не може погодитися із висновком суду про розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання обох дітей.
Поряд з цим, колегія суддів погоджується із спростуванням місцевим судом доводів відповідача та його покликання на положення ст. 183 СК України, оскільки розміри вказаних часток ним стосуються порядку наказного провадження, а не позовного, як у спірних правовідносинах.
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 проходить військову службу у Дрогобицько-Бориславському ОРВК, що є його основним місцем роботи та займає посаду начальника відділення. Грошове забезпечення з липня 2019 року по січень (включно) 2020 року становить 112988,26 грн. Сума доходів з березня 2020 по серпень 2020 98 559,24 грн (а.с. 60, 164).
Крім цього, відповідач ОСОБА_3 працює у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції м. Львів.
Про зазначене, а також розмір доходів відповідача, відображено у його ж деклараціях. 
Згідно із ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
В свою чергу, в силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи наведене, колегія суддів виходить із безумовного права дитини на належне утримання, виховання, рівень життя та розвиток, від своїх батьків, до досягнення повноліття.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.  
Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.
Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно і аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Між тим, у силу вимог ст. 180 СК України обов`язок по забезпеченню даного рівня прожиткового мінімуму покладається на обох батьків.
Будь які докази про те, що у зв`язку з навчанням дочка позивачки та відповідача ОСОБА_4 потребувала конкретних матеріальних витрат на їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, забезпечення певного рівня дозвілля та культурного розвитку, розмір яких (витрат) попри відповідні доводи, стороною позивача не надано.
Поряд з цим, колегія суддів виходить з того, що навчання ОСОБА_4 на стаціонарній формі виключає можливість власного працевлаштування, тому потреба дочки сторін у матеріальній допомозі батьків є очевидною та встановленою.
Крім цього, за наявності доказів щодо навчання на контрактній формі, очевидним є висновок про відсутність у дочки особистих коштів у вигляді стипендії.
Як вже зазначалось, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.
Зокрема, колегія суддів враховує вік відповідача та його можливість і здатність працювати, доходи (матеріальне становище), часткове визнання ним позову ОСОБА_1 , відсутність вимог щодо скасування рішення в частині позову  ОСОБА_2 , при цьому незгоду із рішенням в цій частині позивачки за первісним позовом та приходить висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення у справі про стягнення аліментів таким чином, щоб їх розмір на дочку ОСОБА_4 , яка продовжує навчання та малолітнього сина ОСОБА_5 був рівним, а саме по 1/4 частині від усіх доходів відповідача.
Наведене свідчить про необхідність часткового задоволення усіх апеляційних скарг, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та задоволення вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 .
Приходячи зазначеного висновку, колегія суддів врахувала факт працевлаштування ОСОБА_1 , її молодий вік та відсутність протипоказів за станом здоров`я щодо працевлаштування, отримання, на час подання позову, пенсійного забезпечення, у зв`язку з інвалідністю, а також інвалідність та пенсійне забезпечення у зв`язку з цим дочки ОСОБА_4 , а також те, що ОСОБА_2 звільнена з посади викладача Дрогобицької дитячої художньої школи та навчання сина ОСОБА_5 у школі, а відтак необхідність постійних затрат у зв`язку з цим, відтак розмір аліментів, який був стягнутий місцевим судом на користь ОСОБА_1 , на переконання колегії суддів був завищеним, а аліменти, які були стягнуті на користь ОСОБА_2 - недостатніми.
Крім цього, колегія суддів враховує рівність дітей на допомогу батька та недопущення факту обділенння батьківською підтримкою порівняно з іншою дитиною.
Одночасно, розглядаючи апеляційні скарги, колегія суддів також враховує те, що дочка відповідача ОСОБА_4 фактично завершує навчання, тому відповідний його обов`язок стосується часу, який минув та не матиме місця на майбутнє. 
Наявність у відповідача матері, яка є пенсіонером за віком, не виключає можливість стягнення з нього аліментів на дочку, яка продовжує навчання чи малолітнього сина та не впливає на висновки суду, оскільки утримання непрацездатних батьків не може бути перешкодою у реалізації права дитини на допомогу батька, яка визначена законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Зважаючи на те, що доводи апеляційних скарг у відповідних частинах спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не може вважатися законним у повній мірі, відтак таке підлягає скасуванню з ухваленням нового у справі рішення по суті спору та залишенням без змін в частині вирішення питання судових витрат.
Підстави для розподілу судових витрат за розгляд апеляційних скарг, відсутні.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2020 року - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.01.2020 року і до закінчення нею навчання, а саме до 01.07.2021 року.
Позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову (13.02.2020) і до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 червня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк