КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУНС № 755/15478/20                                             Постанова винесена суддею Мельниченко Л.А.
Провадження № 33/824/480/2021                
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП         
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
21 січня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника Ющенка Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 
на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП
 
в с т а н о в и в:
 
Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп. 
 
Як встановив суддя місцевого суду, 26 серпня 2020 року близько 21 год 20 хв ОСОБА_1 , рухаючись по пр-ту Броварському, 15 у м. Києві, керував автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року скасувати, а провадження в справі закрити.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що відмовився від огляду на стан сп`яніння у стані крайньої необхідності, оскільки розшукував осіб ромської національності, які вкрали у нього гаманець та повинен був терміново відвести до лікаря бабусю, яка зателефонувала йому і повідомила, що погано себе почуває та в неї закінчилися ліки. Про такі обставини він повідомив працівникам поліції, але останні наполягали на огляді у лікаря. Оскільки це тривала процедура, що могло призвести до негативних наслідків для здоров`я бабусі, а поліцейський роз`яснив, що він зможе повідомити в суді про поважність причин відмови від огляду, він в присутності двох свідків відмовився від огляду, але щодо нього склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин вважає, що відповідно до ст. 17 КУпАП він не підлягає адміністративній відповідальності, отже судом безпідставно було притягнуто його до відповідальності за невиконання вимог п. 2.5 ПДР України.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що відеозапис з боді-камери працівника поліції не є належним доказом у справі, оскільки відеозйомка велась поліцейським з перервами, тому на відеозаписі не зафіксовано всіх суттєвих обставин, зокрема його пояснень про те, що він поспішає до бабусі, яка погано себе почуває і якій потрібна медична допомога.
 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Ющенка Р.С. на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. 
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Загальні вимоги щодо процедури огляду водія на стан сп`яніння визначені у ст. 266 КУпАП, частиною 6 якої передбачено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура направлення поліцейськими водія для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння визначена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок). 
На виконання цієї постанови Кабінету Міністрів України з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 була затверджена Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція).
Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до положень п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Таким чином, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Виходячи зі змісту постанови, суддя місцевого суду заслухав пояснення  ОСОБА_1 щодо фактичних обставин події, який, заперечуючи провину у вчиненні правопорушення, повідомив, що працівники поліції не роз`яснили йому наслідки відмови від огляду, а оскільки йому зателефонувала бабуся і її терміново треба було везти в лікарню, він від огляду на стан сп`яніння відмовився; позицію захисника, який просив закрити провадження в справі у зв`язку із вчиненням дій особою у стані крайньої необхідності; дослідив письмові докази і відеозапис та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та відсутність підстав для звільнення останнього від адміністративної відповідальності. 
Невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується даними, які містяться в:
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 110884 від 26 вересня 2020 року, який складений уповноваженою на це особою та, крім іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи із характеру вчинених дій. В протоколі, зокрема вказані ознаки наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , які були виявлені поліцейським та дії ОСОБА_1 в присутності двох свідків щодо ухилення від огляду (а.с. 1);
- письмових поясненнях свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за змістом яких водій ОСОБА_1 26 вересня 2020 року в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку (а.с. 3); 
- направленні ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану сп`яніння (а.с. 2);
- відеозапису із нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано: виявлення поліцейським у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, що є достатньою підставою для огляду водія на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я; вимога працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі з роз`ясненням наслідків відмови та відмова водія в присутності двох свідків від такого огляду з посиланням на тривалу роботу та втому (а.с. 4). 
Такі докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, вони отримані згідно з визначеною законодавством процесуальною процедурою та об`єктивно узгоджуються між собою. 
При цьому доводи ОСОБА_1 про те, що відеозапис є неповним і не відображає всіх обставин події не заслуговують на увагу, оскільки на ньому зафіксовано розвиток подій, що передував складанню протоколу про адміністративне правопорушення, разом із цим тривалість відеозапису залежить від особливостей конкретного пристрою фіксації. 
Крім того, з пояснень ОСОБА_1 в суді першої інстанції слідує, що працівникам поліції він не повідомляв про те, що відмова від огляду пов`язана виключно з необхідністю привезти ліки або відвести у лікарню бабусю, водночас  зафіксовані у відеозапису відомості є достатніми для висновку, що в даному випадку поліцейські діяли у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та підзаконних нормативних актів, а дії ОСОБА_1 переконливо свідчать про невиконання вимог п. 2.5 ПДР України. 
 
            Оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до ст. 247 КУаАП, апеляційний суд виходить із наступного.
            Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
            Відповідно до ст.ст. 17, 18 КУпАП особа, яка діяла, зокрема в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
            Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
            Між тим, посилання ОСОБА_1 на те, що в той час, коли 26 серпня 2020 року його зупинили працівники поліції та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, але він повинен був відвести ліки бабусі або доставити її до лікарні, тому відмовився від огляду, об`єктивно нічим не підтверджуються, тому і не свідчать про стан крайньої необхідності, оскільки із пояснень ОСОБА_1 в суді першої інстанції та письмових доказів, в тому числі медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 та роздруківок електронних листувань не вбачається, що небезпека, про яку зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не могла бути усунута іншими засобами.
            Таким чином, наявність стану крайньої необхідності особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не доведена, отже суд першої інстанції обґрунтовано відхилив пояснення сторони захисту в цій частині.
 
З огляду на наведене, перевіривши усі доводи апеляційної скарги, вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 03 грудня 2020 року відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на оцінці всіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, отже судове рішення постановлено з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування та закриття провадження у справі, як про це просить 
ОСОБА_1 дміністративне стягнення на  ОСОБА_1 накладено з урахуванням вимог 
ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП та в межах строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
За вказаних обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а тому,  керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                                  О.П. Павленко