ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005481 пров. № А/857/8054/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М. 
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.005481 (головуюча суддя Лунь З.І., час ухвалення 10 год. 44 хв., м. Львів, повний текст рішення складений 27.02.2020) за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 11.07.2019 №0058685513 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у сумі 126183, 24 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.12.2018 Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято рішення щодо Військової частини НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, у зв`язку із виникненням 20.11.2018 року недоїмки. Позивач вважає, що зазначена недоїмка виникла через дії відповідача по перекиданню коштів з одного рахунка позивача на інший, у зв`язку із повторним перерахуванням помилково сплачених позивачем коштів по ЄСВ з грошового забезпечення військовослужбовців замість ЄСВ по заробітній платі і навпаки. Позивач не заперечує, що ним було помилково вказано рахунок для зарахування ЄСВ із заробітної плати як рахунок для зарахування ЄСВ із грошового забезпечення і навпаки. Однак, позивач вважає, що ним своєчасно і в повному обсязі було сплачено ЄСВ як із грошового забезпечення, так і із заробітної плати, відтак заборгованість по сплаті ЄСВ у позивача відсутня, що не спричиняє винесення контролюючим органом рішення про застосування штрафних санкцій.
Рішенням від 25 лютого 2020 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
Визнав протиправним та скасував Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0058685513 від 11.07.2019, винесене Головним управлінням ДФС у Львівській області.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ЄДРПОУ 39462700) на користь Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: 81052, Львівська область, Яворівський район, с. Старичі, ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судовий збір на суму 1921 (одна тисяча дев`ятсот одна) грн.00 коп.
Постановою від 28 жовтня 2020 року Восьмий апеляційний адміністративний суд скасував рішення суду першої інстанції, а позов залишив без розгляду на підставі частини третьої 123 КАС України.
Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року, а справу направлено до Восьмого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 25.02.2020, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що позивач не виконав вимог Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.10 №2464, відтак у інтегрованій карточці Військової частини НОМЕР_1 з 21.11.2018 по 26.06.2019 по коду класифікації доходів бюджету 71010000 (ЄСВ із заробітної плати) числилася недоїмка. Тому штрафна санкція та пеня, котрі визначені в оскаржуваному Рішенні, застосовані правомірно. 
Крім того, зазначає, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (відповідно до ч.6 ст.25 Закону №2464).
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права. 
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 13.08.2018 та повторно 26.09.2018 Військова частина НОМЕР_1 звернулася до керівника фіскального органу із заявою про  перерахування надміру або помилково сплачених коштів у сумі 2 607 756,47 з рахунка № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_4 з огляду на те, що при перерахуванні ЄСВ з грошового забезпечення помилково був вказаний рахунок для зарахування ЄСВ із заробітної плати, а при перерахуванні ЄСВ із заробітної плати помилково був вказаний рахунок для зарахування ЄСВ із грошового забезпечення.
28.09.2018 ГУ ДФС у Львівській області винесло Рішення №0005015513 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штрафні санкції позивачу на суму 96501,95грн.(а.с.12). Це рішення позивач не оскаржував.
28.09.2018 ГУ ДФС у Львівській області винесло Рішення №0005025513 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штрафні санкції позивачу на суму 169325,97грн.(а.с.16). Це рішення позивач оскаржував до суду. 26.06.2019 у справі №1.380.2019.000079 Львівський окружний суд ухвалив рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 28.09.2018 р №0005025513 “Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску”. Рішення суду набрало законної сили 16.09.2019.
11.07.2019 ГУ ДФС у Львівській області винесло Рішення №0058685513 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штрафні санкції позивачу на суму 126183,24грн. (а.с.25) та Рішення №0058695513 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штрафні санкції позивачу на суму 155061,65грн. (а.с.27).
24.07.2019 позивач звернувся до ДПС України зі скаргою на зазначені вище рішення.
29.08.2019 ДПС України прийняла рішення про результати розгляду скарги, яким Рішення №0058695513 скасувала та вважає відкликаним, а Рішення №0058685513 залишила без змін. Підставою для залишення без змін Рішення №0058685513 зазначено неналежне виконання вимог ст.9 Закону №2464, а саме: ЄСВ по коду класифікації доходів бюджету 71010000 (заробітна плата) за жовтень 2018 – травень 2019 сплачено з порушенням строку.
Позивач не погодився із Рішенням №0058685513, вважає його протиправним, тому звернувся до суду з позовом про скасування цього рішення відповідача.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що факт несплати чи несвоєчасної сплати позивачем ЄСВ за платежем 71010000 не доведений, відтак підстави для застосування штрафних санкцій та пені, як це передбачено ч.11 ст. 9  Закону №2464, - відсутні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.10 №2464, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464).
Частиною 2 ст. 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (ч. 7 ст. 9 Закону №2464).
Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст. 9 Закону №2464).
З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 21.11.2018 по 26.06.2019 згідно з Інтегрованою карткою Військової частини НОМЕР_1 по коду класифікації доходів бюджету 71010000 рахувалася недоїмка. Це стало підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного Рішення від 11.07.2019 №0058685513.
Позивач вважає, що виникнення з 21.11.2018 було пов`язано із перекиданням відповідачем коштів з рахунків по сплаті ЄСВ із заробітної плати на рахунки по сплаті ЄСВ з грошового забезпечення.
Так, з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що у позивача за платежем 71010000 станом на 09.10.2018 рахувалася переплата по ЄСВ із заробітної плати на суму 2687028,25 грн. З 16.10.2018 по 18.10.2018 з рахунку за платежем  71010000 (а.с.48-49) відповідачем було перекинуто на рахунок позивача за платежем 71020000 (ЄСВ з грошового забезпечення) 2 607756,47 грн. (895657,13+786987,69+925111,65) (а.с.56). Зазначена сума була перекинута на інший рахунок позивача у зв`язку із розглядом та задоволенням фіскальним органом Заяви позивача (повторної) про перерахунок надміру або помилково сплачених коштів від 26.09.2018.
Такі дії відповідача спричинили те, що станом на 18.10.2018 на рахунку позивача за платежем  71010000 сальдо розрахунків становило 131125,66 грн.(а.с.48).
Нарахування та сплата позивачем ЄСВ призвело до зменшення переплати на рахунку за вказаним вище платежем, що спричинило те, що станом на 22.10.2018 переплата склала 11,78 грн. (а.с.47; 113).
Як правильно встановив суд першої інстанції, зв`язку з виконанням Рішення №0005015513 (не оскаржене) про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штрафні санкції позивачу  від 28.09.2018 на суму 96501,95грн, з рахунку позивача за платежем 71010000 відповідач списав відповідну суму штрафних санкцій. Такі дії, згідно з інформацією з Інтегрованої картки, були вчинені 01.11.2018.
Загалом, вчинені відповідачем дії призвели до збільшення недоїмки у позивача на рахунку за платежем 71010000 на суму 85129,22 грн. (а.с.37; а.с.131). Ця недоїмка в подальшому вплинула на прийняття відповідачем оскаржуваного Рішення.
Водночас, судами встановлено, що фактично, беручи до уваги рахунки позивача по платежах 71010000 (заробітна плата) та 71020000 (грошове забезпечення), рахувалася переплата. Зокрема, станом на 01.01.2019 по ЄСВ із заробітної плати позитивне сальдо із розрахунків з бюджетом становило 129438,93 грн.; по ЄСВ з грошового забезпечення позитивне сальдо із розрахунків з бюджетом становило 1930279,10 грн. (а.с.145) 
Більше того, як видно з долученої до матеріалів справи Інтегрованої картки по ЄСВ із заробітної плати (а.с.150) станом на 31.12.2019 недоїмка за Військовою частиною НОМЕР_1 по зазначеному платежу не рахувалася.
Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами та наведені вище докази й встановив, що такі спростовують висновки відповідача про борг позивача по сплаті ЄСВ з листопада 2018 по червень 2019. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов переконливих висновків, що оскільки факт несплати чи несвоєчасної сплати позивачем ЄСВ за платежем 71010000 не доведений, відтак підстави для застосування штрафних санкцій та пені, як це передбачено ч.11 ст. 9   Закону №2464, - відсутні.
Натомість апелянт, описуючи в апеляційній скарзі норми законодавства, що регулюють порядок сплати ЄСВ та застосування штрафних санкцій і пені, жодним чином не спростовує наведених вище обставин та не доводить помилковості висновків суду першої інстанції з покликанням на відповідні докази. 
Враховуючи зазначене вище, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.005481 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 04.06.2021