Ухвала
 
29 березня 2021 року
м. Київ
справа № 947/21453/19
провадження № 61-4172ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоржевський Максим Сергійович, на рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2019 року на перехресті вулиці Водопровідної з провулком Високим в місті Одесі сталася ДТП 
за участю автомобілів марки Nissan Juke, державний номерний знак 
НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 23 липня 
2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 124 КУпАП.
Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження від 09 липня 
2019 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, складає 47 732,67 грн, вартість поновлювального ремонту цього транспортного засобу - 76 538,07 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Nissan Juke, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяної майну у розмірі 100 000 грн, франшиза - 1 000 грн.
ОСОБА_1 звернувся до страховика з повідомленням потерпілої особи про подію з транспортним засобом та заявою на виплату страхового відшкодування. Пошкодженням транспортного засобу завдано майнової шкоди (матеріальних збитків) в розмірі 76 731,99 грн. 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримав від ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування в сумі 46 732,67 грн, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою складає 29 999,32 грн.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути 
з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 29 999,32 грн, моральну шкоду - 5 000 грн, витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного 
засобу - 2 000 грн.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2019 року 
(у складі судді Калашнікової О. І.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року (у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.) рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду (франшизу) в сумі 1 000 грн.
Рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2019 року в частині розподілу судових витрат змінено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 2 689,40 грн.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат на проведення оцінки залишено без змін.
11 березня 2021 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоржевський М. С., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2019 року справу № 947/21453/19 визнано малозначною та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, при цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди 
є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову у загальному розмірі становить 34 999,32 грн 
(29 999,32 грн + 5 000 грн), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки у позивача відсутні альтернативні способи захисту порушеного права.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга повинна бути переглянута судом касаційної інстанції, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08,). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Одеського апеляційного суду від 11 лютого 
2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоржевський Максим Сергійович, на рішення Київського районного суду міста Одеси 
від 10 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв