Справа № 127/4387/20
Провадження № 22-ц/801/944/2021
Категорія: 18
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року	Справа № 127/4387/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В., Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_5 , про визнання протиправними дій приватного виконавця, визнання недійсними електронних прилюдних торгів з реалізації арештованого майна – предмету іпотеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Касьяненка Д. Л. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Антонюка В. В. від 24 лютого 2021 року, –

встановив:

        ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила:
-визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. щодо подання заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна від 21 травня 2019 року № 657;
-визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна – житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,100 га за кадастровим номером 0510100000:03:018:0026, розташованих в АДРЕСА_1 .
       На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_6 постійно проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Від своєї сестри ОСОБА_5 вона довідалась про те, що в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2-425/10 від 12 травня 2010 року, виданого на підставі рішення Староміського районного суду Вінницької області від 23 березня 2010 року у справі № 2-425/2010 у виконавчому провадженні № 58553051 на електронних торгах, що відбулись 01 липня 2019 року, було реалізовано нерухоме майно – предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:018:0026, право користування яким мають її малолітні діти.
Згідно з протоколом № 416182 проведення електронних торгів від 01 липня 2019 року, переможцем електронних торгів став ОСОБА_4 .
Крім того, ОСОБА_1 дізналась від ОСОБА_5 , що 15 червня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк» (далі – ВАТ «Ургазбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі – ПАТ «Укргазбанк») та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 110-Ф/06, в забезпечення виконання умов якого між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_5 був укладений Договір іпотеки від 15 червня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І. І., зареєстрований в реєстрі за № 3457. Згідно з пунктом 2.1.1. цього Договору предметом іпотеки є цілий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:018:0026.
Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2010 року у справі № 2-425-2010 задоволено позов ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором і стягнуто з них солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 513 614, 61 доларів США.
05 березня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О. В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 58553051 з примусового виконання виконавчого листа № 2-425/10, виданого 12 травня 2010 року.
27 березня 2019 року він виніс постанову про опис та арешт майна боржника, за якою описав та наклав арешт на нерухоме майно – предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:018:0026.
Жодної з цих постанов ОСОБА_5 під розпис в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», не отримувала.
Станом на дату відкриття виконавчого провадження № 31553051, так і станом на дату реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах в будинку у АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали малолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ні вона, ні її діти не мають іншого житла.
Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О. В не звертався до Служби у справах дітей Вінницької міської ради щодо надання згоди на передачу спірного нерухомого майна на примусову реалізацію, а також на проведення примусової реалізації нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки площею 0, 1000 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 в рамках виконавчого провадження № 58553051.
Натомість, рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 312 від 13 лютого 2014 року було відмовлено в наданні дозволу на реалізацію цих житлового будинку та земельної ділянки, право користування яким мають малолітні діти.
Виконавчий лист № 2-425/10 від 12 травня 2010 року вже перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі – Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області).
Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 листопада 2015 року у виконавчому провадженні № 19400845 виконавчий лист № 2-425/10 від 12 травня 2010 було повернуто стягувачу у зв`язку з наявністю рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 312 від 13 лютого 2014 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна – предмету іпотеки.
В подальшому постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 29 січня 2018 року у виконавчому провадженні № 50366587 виконавчий лист № 2-425/10 від 12 травня 2010 було повернуто стягувачу у зв`язку з наявністю рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1625 від 20 липня 2017 р. про відмову в наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна – предмету іпотеки.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 березня 2015 року у справі № 127/22186/14-ц за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, – відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, про звернення стягнення на майно, виселення та зняття з реєстрації було відмовлено в частині позовних вимог щодо виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_5 та членів її сім`ї.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 127/22186/14-ц залишено без змін ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Укргазбанк» про зміну способу виконання рішення суду.
ОСОБА_1 зазначала, що всі вищенаведені обставини підтверджують той факт, що електронні торги з реалізації арештованого майна – житлового будинку та земельної ділянки, оформлені протоколом проведення електронних торгів № 416182, в процедурі примусового виконання виконавчого листа № 2-425/10 від 12 травня 2010 у виконавчому провадженні № 58553051 відбулись незаконно, а відтак, підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. Протиправними є і дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна від 21 травня 2019 року за вихідним № 657.
Власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_5 , яка є сестрою позивача і відповідно до норм законодавства України, ОСОБА_1 та малолітні діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мають сервітутне право користування спірним нерухомим майном.
Наголошувала, що вона та її малолітні не є стороною виконавчого провадження № 58553051, а відтак, позбавлені права на звернення до суду зі скаргою на протиправні дії або бездіяльність приватного виконавця, зважаючи на що єдиним способом захисту порушеного її права є подання відповідного позову в порядку цивільного судочинства.
       Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2021 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів для визнання електронних торгів не дійсними. 
Неповідомлення ОСОБА_5 про виконавчі дії не можуть бути підставою для визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна, тому що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими укладається відповідний договір. Дії державного (приватного) виконавця, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прелюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визначено незаконними в зазначений спосіб.
Обов`язковість отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування необхідно виключно на укладання правочинів стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, а в даному випадку має місце реалізація арештованого майна з прелюдних торгів у межах виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження та примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений судовим рішенням спосіб.
Малолітні діти не є членами сім`ї боржниці ОСОБА_5 , і сам факт їх реєстрації не може свідчити про право користування житловим приміщенням. ОСОБА_1 не надала доказів, які б свідчили про державну реєстрацію права користування житловим приміщенням дітьми або підтверджували б факт спільного проживання дітей з власником обтяженого сервітутом житла та ведення спільного господарства.
Суд звернув увагу на те, що договір іпотеки укладено 15 червня 2006 року, в той час як діти зареєстровані в будинку, який реалізований на прилюдних торгах, в 2013 та 2015 роках. Здійснюючи реєстрацію місця проживання дітей в будинку всупереч пункту 3.4.3 договору іпотеки, вже після його укладення, ОСОБА_1 не могла не розуміти можливих наслідків (звернення стягнення на предмет іпотеки) у разі неналежного виконання вимог кредитного договору.
ОСОБА_1 не надала будь яких обґрунтувань, а також доказів наявності порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення її права та права малолітніх дітей, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. 
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Касьяненко Д. Л., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. 
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Зазначав, що спір у даній справі стосується захисту права, пов`язаного із правом вільно володіти, користуватися нерухомим майном та захист майнових прав на нерухоме майно, реалізованого незаконно на електронних торгах у виконавчому провадженні по виконанню рішення у цивільній справі. При цьому, зважаючи на те, що ОСОБА_1 та її діти не є стороною виконавчого провадження № 58553051, вони позбавлені права оскаржувати дії виконавця в порядку подання скарги на дії/бездіяльність виконавця у відповідності до вимог статті 447 ЦПК України, зважаючи на що в даному випадку ОСОБА_1 також було заявлено вимогу щодо визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. щодо подання заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна від 21 травня 2019 року № 657.
        ОСОБА_1 довела факт реєстрації та фактичного проживання дітей в спірному нерухомому майні станом на проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна доказами, що наявні в матеріалах справи.
Висновок суду першої інстанції про те, що здійснюючи реєстрацію місця проживання дітей в будинку всупереч пункту 3.4.3 договору іпотеки, вже після його укладення, ОСОБА_1 не могла не розуміти можливих наслідків у разі неналежного виконання вимог кредитного договору ніякого відношення до даної справи не має, оскільки обставина щодо законності/незаконності реєстрації неповнолітніх осіб в нерухомому майні вже була предметом розгляду у справі № 127/22186/14-ц. Наголосив, що пункт 3.4.3 договору іпотеки як і весь договір не містить жодних вказівок щодо неможливості та/або відсутності у ОСОБА_1 та членів її родини права реєструвати неповнолітніх в будинку, що є предметом договору іпотеки.
Пункт 28 глави VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зобов`язує приватного виконавця отримати дозвіл органу опіки та піклування у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти незалежно від того, чи це діти боржника, чи будь які інші діти.
Суд першої інстанції не мав правових підстав для прийняття у якості належного та допустимого доказу наявності у батьків неповнолітніх дітей нерухомого майна листи КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», оскільки згідно з вимогами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації (стаття 210 ЦК України). Вказані листи не містять інформації щодо реєстрації за батьками неповнолітніх дітей права власності на нерухоме майно.
Позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 не може бути обов`язковою для застосування під час ухвалення рішення у даній справі в силу вимог статті 263 ЦПК України, оскільки правовідносини у даній справі не є тотожними з даною справою.
АБ «Укргазбанк» та ДП «Сетам» подали відзиви на апеляційну скаргу, за яким просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи, встановлених судом правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 15 червня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк») та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 110-Ф/06, за яким банк відкрив відновлювану відкличну кредитну лінію ОСОБА_7 на споживчі цілі з лімітом кредитування 150 000 доларів США терміном з 15 червня 2006 року по 14 червня 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. Кредит надавався на умовах забезпеченості та згідно з пунктом 2.1. Договору передбачав передання кредитору в іпотеку нерухомого майна з укладенням іпотечного договору.
Того ж дня між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_5 укладено Договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І. І., зареєстрований в реєстрі за № 3457, відповідно до якого ОСОБА_5 передала банку в іпотеку цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_2 та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий №0510100000:03:018:0026, на якій цей будинок розташований.
Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2010 року у справі № 2-425/2010 задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 . Стягнуто з них солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 110-Ф/06 від 15 червня 2006 року в розмірі 513 614,61 дол. США, що станом на день ухвалення рішення становило 4 085 290,61 грн.
05 березня 2019 року банк звернувся до приватного виконавця Турського О. В. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-425/10, виданого 12 травня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці на підставі зазначеного рішення суду.
Постановою приватного виконавця Турського О. В. від 05 березня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-425/10, виданого 12 травня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці.
05 березня 2019 року приватним виконавцем Турським О. В. винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_5 
27 березня 2019 приватним виконавцем Турським О. В. проведено опис та арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_5 , зокрема житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_2 ) та земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:018:0026, на якій він розташований. 
Постановою приватного виконавця Турського О. В. від 11 квітня 2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.
Листом Приватного виконавця Турського О.В. від 10.05.2019 за № 640 учасники виконавчого провадження повідомлялися про вартість арештованого майна боржника та їм направлявся звіт про незалежну оцінку. При цьому, суд звертає увагу, що матеріали виконавчого провадження № за АСВП: 58553051, містять рекомендаційне повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_5 з відміткою про вручення цієї кореспонденції.
За повідомленням квартального комітету «Дмитрівський» за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з подворовою книгою на будинок зареєстровані: ОСОБА_5 , 1974 року народження, ОСОБА_7 , 1969 року народження, ОСОБА_1 , 1983 року народження, ОСОБА_3 , 2009 року народження, ОСОБА_2 , 2015 року народження. НОМЕР_1 зареєстровані з 17 грудня 2015 року, інформація про проживання ОСОБА_1 та її дітей в квартальному комітеті відсутня.
Відповідно до довідок з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 09 серпня 2013 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17 грудня 2015 року.
Згідно з інформаційними довідками з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07 серпня 2019 року №5653543 відносно ОСОБА_6 , йому на праві приватної власності належить земельна ділянка 0510100000:02:070:0125, площею 0.0998, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_3 .
Відповідно до повідомлень КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», наданих на запит виконавця, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, станом на 29 грудня 2012 року ОСОБА_6 належала на праві спільної сумісної власності з іншими особами квартира АДРЕСА_4 . ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності з іншими особами – квартира АДРЕСА_5 .
Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 312 від 13 лютого 2014 року відмовлено в наданні дозволу на реалізацію житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , право користування яким мають малолітні діти.
Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 26 листопада 2015 року у виконавчому провадженні № 19400845 виконавчий лист №2-425/10 від 12 травня 2010 було повернуто стягувачу у зв`язку з наявністю рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №312 від 13 лютого 2014 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна – предмету іпотеки.
В подальшому, постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 29 січня 2018 року у виконавчому провадженні №50366587 виконавчий лист №2-425/10 від 12 травня 2010 року було повернуто стягувачу у зв`язку з наявністю рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1625 від 20 липня 2017 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна – предмету іпотеки.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 березня 2015 року у справі № 127/22186/14-ц за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, – відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звернення стягнення на майно, виселення та зняття з реєстрації було відмовлено в задоволенні позову банку в частині позовних вимог щодо виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_5 та членів її сім`ї. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2018 року у справі № 127/22186/14-ц, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року у справі відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Укргазбанк» про зміну способу виконання рішення суду.
21 травня 2019 року приватним виконавцем Турським О. В. направлені документи до ДП «Сетам» щодо проведення реалізації описаного та арештованого майна при примусовому виконанні виконавчого провадження.
Листом ДП «Сетам» від 03 червня 2019 року за №6314/17-18-19 учасники виконавчого провадження повідомлялися про призначення дати та часу проведення електронних торгів, якими визначено 01 липня 2019 о 09:00 год., лот № 353594 – житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, заг. пл. 298,0 кв.м. (пл. по внутр. обмірах 351.7 кв.м.), та земельна ділянка пл. 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000030180026, за адресою: АДРЕСА_2 .
Інформаційне повідомлення про торги розміщене на сайті організатора торгів.
Торги, призначені на 01 липня 2019 року о 09:00 год., відбулися, про що був складений протокол проведення електронних торгів № 416182, з визначенням переможця – учасника № 7, ОСОБА_4 , який сплатив кошти за придбані об`єкти.
За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів.
Таким чином підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; повідомлення учасників торгів про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.
На доведення своїх позовних вимог, як однієї з підстав для визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого іпотечного майна позивачка зазначала про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та неотримання ОСОБА_5 процесуальних документів, що не давало їй змоги впливати на хід виконавчого провадження, в тому числі й на визначення вартості предмета іпотеки, відсутності у виконавця правових підстав для подачі заявки та не отримання ним висновку органу опіки та піклування.
Законом України «Про виконавче провадження» встановлено загальні правові основи організації та діяльності виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, в тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) як державного, так і приватного виконавця та порядок цього оскарження.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Згідно з частиною другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 затверджено Порядок реалізації арештованого майна, яким визначено правила проведення прилюдних торгів (надалі – Порядок).
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів у формі електронних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.
Відповідно до наведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими укладається відповідний договір.
Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дії державного (приватного) виконавця, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, якщо їх не оскаржено та не визнано незаконними в зазначений спосіб, який узгоджується із правовим висновками Верховний Суд, викладених у постановах від 02 травня 2018 року у справі № 910/10136/17, від 18 грудня 2018 року у справі №295/10613/17-ц, від 14 лютого2018 року у справі №490/5475/15.
Так само апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення під час проведення електронних торгів прав малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на житло через неотримання дозволу органу опіки і піклування на реалізацію предмета іпотеки з огляду на таке.
Щодо посилання позивача на відсутність дозволу Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, то суд зазначає наступне.
Так суд першої інстанції правильно виходив із того, що сама по собі реєстрація місця проживання дітей в будинку не свідчить про наявність у них речового права, зокрема встановленого статтею 405 ЦК України права сервітутного користування житлом як членів сім`ї власника житлового будинку, а здійснюючи реєстрацію місця проживання дітей в будинку всупереч п. 3.4.3 договору іпотеки, вже після укладення договору іпотеки, позивачка не могла не розуміти можливих наслідків (звернення стягнення на предмет іпотеки) у разі неналежного виконання вимог кредитного договору.
Суд також врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 678/301/12, що положення статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачають обов`язковість отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування виключно на укладання правочинів стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти.
У даному ж випадку має місце реалізація арештованого майна з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження та примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений судовим рішенням спосіб.
Відповідно до пункту 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, встановлено, що в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користуватися яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.
У свою чергу ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про іпотеку» не передбачено отримання дозволу для примусової реалізації предмета іпотеки.
При цьому правильно звернув увагу, що батьки малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – позивачка у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , мають власне житло.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої–п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.
Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, співмірності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.
Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.
Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.
Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб’єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.
Таким чином, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсними електронних торгів з підстав відсутності дозволу органу опіки і піклування на реалізацію предмета іпотеки, у якому всупереч умовам договору іпотеки після його укладення без дозволу іпотекодержателя були зареєстровані малолітні діти, реєстрація місця проживання яких відбулася після набрання законної сили рішенням суду про стягнення боргу за кредитним договором, ОСОБА_1 переслідувала мету не допустити виконання зазначеного вище рішення суду, яке внаслідок дій боржників та позивачки залишається невиконаним впродовж більше одинадцяти років, що є несумісним з установленим пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України принципом обов`язковості судових рішень.
На переконання апеляційного суду такі умисні дії позивачки необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення права АТ «Украгазбанк» на отримання задоволення боргових зобов`язань ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , стягнутих рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 23 березня 2010 року, за рахунок предмета іпотеки, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі– «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Очевидно, що дії позивачки щодо звернення з цим позовом після відмови у позові аналогічного змісту її сестрі – власниці спірних будинку та земельної ділянки, яка є іпотекодавицею цього нерухомого майна і зі згоди якої всупереч прямій забороні, установленій пунктом 3.4.3 Договору іпотеки без дозволу іпотекодержателя, суперечать попередній поведінці ОСОБА_5 , в інтересах якої фактично діє позивачка у справі, яка при укладенні договору іпотеки гарантувала банку можливість безперешкодного задоволення його вимог за рахунок предмета іпотеки.
Таким чином, доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-383 ЦПК України апеляційний суд, –

постановив:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Касьяненка Д. Л. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2021 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 08 червня 2021 року).
       
Головуючий  О. С. Панасюк

Судді:  О. Ю. Береговий

                                                                Т. Б. Сало