КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/6696/2021
  
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                               Справа № 755/17909/19
 
31 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         - Рубан С.М.     
                                   -  Заришняк Г.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» адвоката Гонтаря Дмитра Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Лужецької О.Р., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал», третя особа: Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку про сплату пені за просторочення виконання зобов`язання,-
 
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Житло-Капітал» третя особа: Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку про сплату пені за просторочення виконання зобов`язання, в якому просив стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 57 387,64 грн.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.08.2017 року між ним та відповідачем укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 64-0208/2017, відповідно до умов якого відповідач продає, а позивач зобов`язується передати відповідачу в управління грошові кошти з метою отримання позивачем у власність житла, а відповідач зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Правилами ФФБ виду А ЖК «Чарівне місто» та чинним законодавством України. Об`єкт будівництва - комплекс житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
30.10.2017  року до Договору № 64-0208/2017 між ним та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 від 30.10.2017 про зміну об`єкта інвестування. Згідно п.1.9 угоди, об`єкт інвестування, що підлягає передачі позивачу після завершення будівництва - квартира.
Відповідач Свідоцтвом №64-0208/2017-1 підтвердив факт передачі позивачем в управління відповідача 973 900 грн. Кількість закріплених (викуплених) одиниць об`єкту інвестування становить 62,66 кв.м.
Вказував на те, що він здійснив повну оплату вартості об`єкта відповідно до умов договору №64-0208/2017, а отже виконав взяті на себе зобов`язання перед відповідачем.
Планово - орієнтовний термін здачі об`єкта будівництва під заселення - 30.09.2019 року. 
Однак в зазначений термін будівництво будинку не було завершено, відповідно і в експлуатацію він зданий не був, у зв`язку з чим посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив задовольнити позов.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Житло-Капітал», третя особа: Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку про сплату пені за прострочення виконання зобов`язання - задоволено.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Житло-Капітал» на користь ОСОБА_1  пеню у розмірі 57 387 гривень 64 копійки.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Житло-Капітал» на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ТОВ «ФК «Житло-Капітал» адвокат Гонтар Д.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертав увагу на неправильне трактування судом першої інстанції норм Закону України «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». 
Вказував на те, що суд помилково застосував Закон України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, не врахувавши, що відповідальність за порушення строків введення об`єкта будівництва в експлуатацію та неналежного виконання управителем своїх обов`язків визначена Законом України «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Правилами ФФБ та договором про участь у ФББ, тому Закон України «Про захист прав споживачів» до зазначених правовідносин не застосовується.
Також вказував на те, що не можуть бути застосовані висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, оскільки вони зроблені за інших встановлених обставин, предмету та підстав позовів.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що врахувавши норми матеріального та процесуального права, фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо управління грошовими коштами, тому є правові підстави для стягнення на користь позивача пені за їх невиконання. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому є безпідставними та необгрунтованими.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.08.2017 року між ТОВ «ФК «Житло-Капітал» та ОСОБА_1 укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 64-0208/2017, відповідно до умов якого відповідач продає, а позивач зобов`язується передати відповідачу в управління грошові кошти з метою отримання позивачем у власність житла, а відповідач зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Правилами ФФБ виду А ЖК «Чарівне місто» та чинним законодавством України.
Об`єкт будівництва - комплекс житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
30.10.2017 до Договору № 64-0208/2017 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 від 30.10.2017 про зміну об`єкта інвестування. Згідно п.1.9 угоди, об`єкт інвестування, що підлягає передачі позивачу після завершення будівництва - квартира.
Відповідач Свідоцтвом №64-0208/2017-1 підтвердив факт передачі позивачем в управління відповідача 973 900 грн. Кількість закріплених (викуплених) одиниць об`єкту інвестування становить 62,66 кв.м.
Позивачем здійснено повну оплату вартості об`єкта відповідно до умов договору №64-0208/2017, а отже виконано взяті на себе зобов`язання перед відповідачем.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, вправі вимагати у відповідача стягнення неустойки, передбаченої ч. 5 ст. 10 цього Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді пені в розмірі 3 % загальної вартості замовлення.
Такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).
З метою отримання довірителями у власність житла фінансова установа, як управитель, створює фонд фінансування будівництва (ФФБ), управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (статті 5, 6, 7, 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).
Відповідно до частини другої статті 12 Закону  України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ.
Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені грунтуються на обставинах недотримання відповідачем планово-орієнтовного строку введення в експлуатацію об`єкта інвестування, передбаченого договором  про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного між ТОВ «ФК «Житло-Капітал» та позивачем, що на думку останнього є підставою для стягнення пені згідно Закону України «Про захист прав споживачів»
З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2017 року між ТОВ «ФК «Житло-Капітал» та ОСОБА_1 було укладено договір № 64-0208/2017-1 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до п. 1.1 якого, довіритель зобов`язується передати управителю в управління грошові кошти з метою отримання довірителем у власність житла (об`єкта інвестування), а управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, Правилами Фонду фінансування  будівництва виду А ЖК «Чарівне місто», затвердженими наказом директора управителя № 24 від 05.07.2016 року, договором між забудовником та управителем № 05/07/16-2 від 5 липня 2016 року та чинним законодавством України.
Відповідно до п. 1.9. договору, планово-орієнтовний термін здачі об`єкта будівництва під заселення - 30 вересня 2019 року.
Відповідно до п. 2.1.1.13 договору, Управитель зобов`язаний письмово повідомити довірителя про внесення змін до договору управителя із забудовником щодо перенесення строків здачі в експлуатацію об`єкта будівництва більш ніж на 90 днів та у випадку заміни забудовника.
На виконання вимог п. 2.1.1.13 договору, відповідач ТОВ «ФК «Житло-Капітал» листом від 27 червня 2019 року вих. № 02-27/06/2019 року повідомив позивача про нові терміни планово-орієнтованого строку прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва (будинок 2) - 30 червня 2020 року; планово-орієнтовний строк передачі об`єкта будівництва під заселення (будинок 2) - 30 вересня 2020 року (а.с. 33 том 1). Вказаний лист був доданий позивачем до позовної заяви, що дає підстави беззаперечно стверджувати, що він був отриманий позивачем та відповідачем виконано зобов`язання за договором в цій частині.
Таким чином, як зазначено в договорі і як було відомо позивачу, на момент його підписання, дати здачі об`єкта будівництва та під заселення вказані орієнтовні, а не чітко визначені граничні терміни, та відповідач виконав свій обов`язок щодо повідомлення сторону договору (довірителя) про строки ведення будівництва або їх перенесення.
Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання у натурі.
Оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.
Наведене дає підстави для висновку, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансового-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.02.2013 року, Закон України «Про захист прав споживачів» не застосовується до правовідносин, які склались на підставі Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомість», у частині, що врегульована останнім.
Ураховуючи, що Закон  України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», як спеціальний нормативно-правовий акт, передбачає, що контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором про участь у Фонді фінансування будівництва, у тому числі у частині збільшення строків будівництва більше ніж на дев`яносто днів, віднесено до повноважень управителя, який від свого імені та за встановлену плату здійснює управління коштами з метою забезпечення досягнення довірителем мети - отримання у власність житла (об`єкта інвестування), та наділяє управителя правом, зокрема, але не виключно, у разі виявлення ризику порушення умов договору: припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об`єкта коштів, відшкодування заподіяних забудовником збитків, перерахування на рахунок фонду фінансування будівництва коштів, необхідних для розрахунків з довірителями, апеляційний суд вважає, що на спірні правовідносини, у частині регулювання відповідальності за порушення планово-орінтовного строку здачі будинку під заселення, не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».  
Отже, приймаючи до уваги наведені вище мотиви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що при підписанні договору позивач погодився з його умовами та був ознайомлений із застосуванням до цих правовідносин положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», апеляційний суд вважає, що підстави для стягнення пені на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.
Вищезазначеного суд першої інстанції не урахував, не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до них,  у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Крім того, апеляційний суд не приймає до уваги  висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2020  року у справі № 501/3038/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 642/4496/16-ц, від 28 лютого 2020 року у справі № 501/3051/16-ц, які надані позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки постановиприйняті за іншими встановленими судами фактичними обставинами справи, які не є тотожними правовідносинам у даній справі.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Житло-Капітал», третя особа: Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку про сплату пені за просторочення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідачу компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» адвоката Гонтаря Дмитра Олександровича - задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал», третя особа: Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку про сплату пені за просторочення виконання зобов`язання - відмовити.
Компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 152,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                         Судді: