ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 р.	Справа № 520/17563/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
представника позивача Третякової Л.Ф. 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., м. Харків, повний текст складено 22.02.21; за апеляційними скаргами   ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021,  головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., повний текст складено 09.03.21   по справі № 520/17563/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), в якому просив суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії та скасувати рішення від 07.07.2020 №2805 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 20.04.2004 по 15.08.2006 “монтажником технологических трубопроводов шестого разряда” в ООО “Энергопрогресс” до загального страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 12.06.1989 по 31.07.2000 “слесарем по ремонту оборудования котельных и пылеприготовительных цехов 5 разряда” на підприємстві “Харківські теплові мережі”; з 01.08.2000 по 31.07.2001 “слесарем по ремонту оборудования котельных цехов 6 разряда” на Обласному виробничому об`єднанні “Харківтеплоенерго”; з 01.08.2001 по 02.09.2002 “слюсарем з ремонту обладнання котельних 6 розряду служби централізованого ремонту” Комунальному підприємстві “Харківські теплові мережі” до стажу, що дає право на призначення пенсії за п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 27.07.2020 року та провести відповідні виплати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.
Скасовано рішення від 07.07.2020 №2805 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 20.04.2004 по 15.08.2006 “монтажником технологічних трубопроводів шостого розряду” в ТОВ “Енергопрогресс” до загального страхового стажу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 12.06.1989 по 31.07.2000 “слюсарем по ремонту обладнання котельних и пилеприготувальних цехів 5 розряду” на підприємстві “Харківські теплові мережі”; з 01.08.2000 по 31.07.2001 “слюсарем по ремонту обладнання котельних цехів 6 розряду” на Обласному виробничому об`єднанні “Харківтеплоенерго”; з 01.08.2001 по 02.09.2002 “слюсарем з ремонту обладнання котельних 6 розряду служби централізованого ремонту” Комунальному підприємстві “Харківські теплові мережі” до стажу, що дає право на призначення пенсії за п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 27.06.2020 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1    ( АДРЕСА_1 ,   код НОМЕР_1 )   судові витрати в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022,   код ЄДРПОУ 14099344). 
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року заяву представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у справі №520/17563/2020 - задоволено частково.
Стягнути на користь   ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022,  код ЄДРПОУ 14099344) судові витрати у вигляді правничої допомоги в розмірі 2500,0 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).
В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.
Позивач, не погодившись із додатковим рішенням, подав апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року у справі №520/17563/2020 та прийняти  постанову, якою задовольнити заяву про стягнення судових витрат у справі №520/17563/2020 у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи частково заяву про стягнення судових витрат виходив з того, що розмір витрат не є співмірним зі складністю справи, оскільки справа відноситься до справ незначної складності і розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. При цьому, позивач зазначає, що аналіз обставин у справі дає підстави дійти висновку, що справа не може бути віднесена до справ незначної складності, оскільки спір у даній справі є нетиповим, а саме спір стосувався зарахування трудового стажу в Російській Федерації до загального трудового стажу позивача та підтвердження наявності пільгового стажу для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, що  потребувало підтвердження фактичних обставин набуття позивачем такого стажу, аналізу відповідного законодавства, направлення адвокатських запитів до Російської Федерації. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що до суми витрат на правову допомогу, яка зафіксована у договорі про надання правової допомоги включається   певний відсоток від організаційного забезпечення діяльності адвоката (оренда офісу, оплата комунальних послуг за цей офіс. Зазначає, що наведена структура враховує тільки ті витрати, які потребує адвокат для нормального провадження адвокатської діяльності. Зазначає, що у додатковому рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року немає жодного згадування стосовно клопотань  та/або заперечень відповідача стосовно розміру витрат на правову допомогу, при цьому саме на відповідача покладено обов`язок доводити не співмірність заявлений витрат, а суд не міг з власної ініціативи зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням та додатковим рішенням, подав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року та додаткове рішення 09.03.2021 року у справі №520/17563/2020 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову та стягненні витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, відповідач зазначає, що при ухвалення вказаного додаткового рішення судом першої інстанції не встановлено відповідність заяви представника позивача абзацу 10 частини 1 статті 167 КАС України, оскільки на адресу Управління не надходили докази понесення позивачем витрат пов`язаних із отримання ним правничої допомоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги на рішення, відповідач зазначає, що період роботи позивача в Російській Федерації з 20.04.2004 по 15.08.2006, зазначений в трудовій книжці, неможливо зарахувати до загального страхового стажу, оскільки робота в Російській Федерації з 01.01.2004 зараховується за наявності підтвердження сплати страхових внесків в порядку, встановленому законодавством країни, де працювала особа. На підставі наданих позивачем документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 страховий стаж на момент звернення складав 26 років 9 місяців 3 дні., при цьому документально підтверджений пільговий стаж роботи відсутній.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02.07.2020 звернувся до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.07.2020 гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно змісту рішення відповідачем вказано, що відповідно до пп. б п.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають чоловіки після досягнення 55 років та наявності страхового стажу не менше 30 років, із них не менше 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць. За відсутності необхідного страхового стажу пенсія за віком на пільгових умовах призначається з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року за наявності страхового стажу не менше 28 років. Період роботи в Російській Федерації по трудовій книжці з 20.04.2004 року по 15.08.2006 року не можливо зарахувати до загального страхового стажу, оскільки робота в Російській Федерації з 01.01.2004 року зараховується при підтвердженні сплати страхових внесків в порядку, встановленому по законодавству країни, де працювала особа. На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу на ОСОБА_1 страховий стаж заявника на момент звернення склав 26 років 9 місяців 3 дні. Підтверджений документами пільговий стаж роботи ОСОБА_1 відсутній.
Позивач, вважаючи протиправними рішення та дії відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності рішення від 07.07.2020 №2805 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та наявності підстав для зарахування спірного страхового стажу для призначення пенсії.
Приймаючи додаткове рішення та стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суму у розмірі сума 2500 грн. судових витрат  у вигляді правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що справа є незначної складності та розглядалася у спрощеному провадженні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  (далі - Закон №1058),   Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”  (далі - Закон № 1788), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до частини першої   статті 1 Закону №1788   громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим   Законом   пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у   статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно пп. б п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають чоловіки після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше ЗО років, із них не менше 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць.
За відсутності необхідного страхового стажу пенсія за віком на пільгових умовах призначається з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року за наявності страхового стажу не менше 28 років.
Відповідно до ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (із змінами) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно записів трудової книжки позивача, позивач протягом працював на наступних посадах:
з 01.09.1980 по 01.07.1983 навчався в Харківському міському профтехучилищі №18 та здобув загальну середню освіту;
з 07.07.1983 по 04.05.1984 прийнятий слюсарем монтажником по турбоагрегатам и синхронним компенасторам 3 розряду” в Трест “Теплоенергомонтаж”;
з 11.05.1984 по 16.05.1986 “Служба в Радянській Армії”;
з 25.07.1986 по 27.05.1989 прийнятий слесарем монтажником по турбоагрегатам и синхронним компенсаторам по 4 розряду” в Харківське управління спеціалізованих и монтажних робіт тресту “Теплоенергомонтаж”;
з 12.06.1989          по 31.07.2000 прийнятий слесарем по ремонту обладнання котельних и пилепідготувальних цехів 5 розряду в Підприємстві “Харківські теплові мережі”;
з 01.08.2000 по 31.07.2001 прийнятий по переводу с ОП “ХТС” в централізованого ремонту слюсарем з ремонту обладнання котельних цехів 6 розряду в ОПО ТС “ХТЕ” Теплокоммунстрой”;
з 01.08.2001 по 02.09.2002 прийнятий по переводу з ОВО “Харківтеплоенерго” слюсарем з ремонту обладнання котельних 6 розряду служби централізованого ремонту” у КП “Харківські теплові мережі”;
з 03.09.2002 по 28.11.2003 прийнятий на работу монтажником технологічних трубопроводів 6 розряду на умовах трудового договору” в ТОВ “Енергопрогресс”;
з 20.04.2004 по 15.08.2006 принятий монтажником технологічних трубопроводів шостого  розряду в ТОВ “Енергопрогресс”;
з 26.09.2006 по 30.11.2006 прийнятий на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 6-го розряду” у ТОВ “Моноліт-буд”;
з 01.12.2006 по 20.03.2008 прийнятий на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 6 розряду за переведенням з ТОВ “Моноліт-буд”;
з 14.09.2009 по 22.06.2010 прийнятий монтажником котельного устаткування 6-го розряду;
з 09.08.2010 по 12.05.2011 прийнятий монтажником котельного устаткування 6- го розряду в ПП “А2 Інжінірінг”;
з 13.07.2015 по 16.11.2015 принятий на работу монтажником на ООО “Завод Мастер Профи”;
з 10.08.2016 по 21.10.2016 прийнятий на постійну роботу на посаду слюсаря з ремонту гідротурбінного устаткування 6 розряду у ТОВ “Реммашресурс”.
Відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії зазначив, що період роботи в Російській Федерації з 20.04.2004 по 15.08.2006, зазначений в трудовій книжці, неможливо зарахувати до загального страхового стажу, оскільки робота в Російській Федерації з 01.01.2004 зараховується за наявності підтвердження сплати страхових внесків в порядку, встановленому законодавством країни, де працювала особа.
На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 страховий стаж на момент звернення складав 26 років 9 місяців 3 дні. 
Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (абз. 2 п. 20 Порядку).
Відповідно до ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші).
Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.
Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав- учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, за змістом яких Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Згідно Додатку 2 до пункту 10 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 за № 18-1, рішення відповідної комісії про підтвердження періодів роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах повинно містити результати дослідження матеріалів заяви, перелік документів, які були взяті до уваги при його розгляді, висновки головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, заяви та докази, на яких ґрунтуються такі висновки, а також посилання на конкретні статті та пункти законів України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано висновок.
З наявної в матеріалах справи довідки ТОВ “Енергопрогресс” від 16 листопада 2020 року №26, встановлено, що роботодавець – ТОВ “Енергопрогресс” здійснював виплату заробітної плати позивачу та сплачував страхові внески (а.с.74).
Таким чином, враховуючи підтвердження сплати страхових внесків в порядку, встановленому законодавством країни, де працювала особа відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні стажу роботи за період з 20.04.2004 по 15.08.2006 в Російській Федерації.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність документально підтвердженого пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ст. 144 Закону № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 (надалі, також - Списки) та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" регулюється Порядком, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за № 1451/11731 (надалі, також Порядок № 383).
Відповідно до пунктів 3, 4, підпунктів 4.1, 4.4, 10 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Робота, професія - “слесарь по ремонту оборудования котельных и пылеприготовительных цехов” (з 12.06.1989 по 31.07.2000), “слесарь по ремонту оборудования котельных цехов” (з 01.08.2000 по 31.07.2001), “слюсар з ремонту обладнання котельних” (з 01.08.2001 по 02.09.2002) за якими працював позивач, передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 №461 (розділ XIII “Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство”).
У даному розділі передбачена наступна посада: електрослюсарі, слюсарі, електромонтери, зайняті обслуговуванням, ремонтом та монтажем котельного, турбінного (парогазотурбінного) устаткування, устаткування подавання палива і пилоприготування, а також засобів вимірювання та автоматики, що забезпечують їх роботу.
Дані професії також передбачені й іншими Списками, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 1173 від 22,08.1956, Постановою Кабінету Міністрів СРСР №1 від 26.01.1991, Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 та Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003.
Колегія суддів зазначає, що наказом підприємства “Харківські теплові мережі” від 03.01.1996 №02 та додатком № 1 до Наказу КП “Харківські теплові мережі” від 20.03.2003 № 156 підтверджено проведення атестації робочого місця позивача за умовами праці, а саме “слесарь по ремонту оборудования котельных и пылеприготовительных цехов”, “слюсар з ремонту обладнання котельних”, що дає право позивачу на отримання пенсії на пільгових умовах. 
Згідно із статтею 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (надалі, також - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Трудова книжка ОСОБА_1 містить усі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, оскільки періоди роботи з 12.06.1989 по 31.07.2000, 01.08.2000 по 31.07.2001, 01.08.2001 по 02.09.2002 самі по собі містять відомості про характер та умови роботи, і її віднесення до Списку № 2. 
Відповідач не зазначив у рішенні №2805 від 07.07.2020 підстав не врахування відомостей, зазначених у трудовій книжці, їх неповноту чи недостовірність.
При цьому, позивачем здійснені дії для отримання уточнюючих довідок для підтвердження спеціального страхового стажу, за періоди роботи з 12.06.1989 по 31.07.2000, 01.08.2000 по 31.07.2001, 01.08.2001 по 02.09.2002.
Згідно змісту листа КП “Харківські теплові мережі” №62-3978 від 04.09.2019, позивачу відмовлено у видачі довідки.
Згідно листа ПП “Міжрегіональний комерційний архів” від 27.08.2020 № 22-27/08, позивачу повідомлено, що архів не володіє відомостями, які запитує позивач.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. 
В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі “Суомінен проти Фінляндії” Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі “Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Вказане рішення прийнято відповідачем без дотримання встановленої чинним законодавством процедури розгляду заяв та документів, які мають суттєве значення при призначенні чи відмові у призначенні пенсії. 
Отже, відповідачем допущено суттєві порушення, які самі по собі нівелювали правомірність прийнятого ним рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прийняте відповідачем рішення від 07.07.2020 №2805 є протиправним та підлягає скасуванню, а спірний стаж зарахуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
ОСОБА_1 досяг 55 - річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заяву про призначення пенсії подав 02 липня 2020 року, тобто в трьохмісячний термін з дня досягнення пенсійного віку. 
Таким чином, пенсія має бути призначена починаючи з 27 червня 2020 року.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 27 червня 2020 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволенню позову.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши вищезазначені норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо доводів апеляційних скарг в частині прийняття додаткового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року про стягнення судових витрат у справі №520/17563/2020, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі  статтею 132  Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частинами першою-п`ятою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 КАС України, частинами першою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини сьомої   статті 139 КАС України   розмір витрат, які сторона     сплатила або має сплатити  у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому  Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до  ст. 30 цього Закону,  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. 
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача,  має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у  ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Приписи ч. 9 ст. 139 КАС України містять критерії розподілу судових витрат, які суд повинен врахувати при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.
Так, пунктами 1, 2, 4 ч. 9 ст. 139 КАС України  передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України", заява №19336/04, п. 269).
Позивачем надано докази понесених судових витрат, а саме договір про надання правової допомоги № 07/07/20 від 07.07.2020 року, акт приймання-передачі виконаних робіт від 24.02.2021 року, детальний опис робіт від 24.02.2021 року.
З наданих документів колегією суддів встановлено, що між позивачем (в якості клієнта) та Адвокатським об`єднанням "Арес" укладено договір про надання правової допомоги від 07.07.2020.
Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 24.02.2021 року та детального опису робіт від 24.02.2021 адвокатом надані наступні послуги:
- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та аналіз фактичних обставин, витрачений час 2 години;
- підготовка та подання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 2805 від 07.07.2020 та зобов`язання вчинити певні дії, витрачений час 9 годин;
- підготовка та подання відповіді на відзив ГУ ПФУ в Харківській області №2000-0802-7/9916 від 22.01.2021, витрачений час 4 години.
Разом 15 годин.
Вартість наданих юридичних послуг становить 18000 грн.      
Розглянувши надані позивачем докази понесених витрат, колегія суддів частково не погоджується з їх вартістю, з огляду на таке.
Колегія суддів зазначає, що дії з опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та аналіз фактичних обставин по справі вчинялися адвокатом з метою надання адвокатом якісних послуг щодо складання  та подання позовної заяви у справі № 4520/17563/2020, а тому такі дії є складовою вказаної  послуги щодо складання позовної заяви та не можуть існувати окремо, а отже колегія суддів приходить до висновку про вважає необґрунтованим стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача  вартості такої послуги.
Так, судом першої інстанції стягуючи на користь   ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у вигляді правничої допомоги в розмірі 2500,0 грн., виходив з того, що справа є незначної складності та розглядалася в спрощеному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема  щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
З урахуванням змісту позовних вимог та приписів вищевказаних норм, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана справа відноситься до справ незначної складності та відхиляє доводи позивача про помилковість  таких висновків суду першої інстанції.
Згідно пунктів 1, 2, 4 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи, що справа є справою незначної складності та була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до ч. 9 ст. 139 КАС України, сума витрат на професійну правничу допомогу у  розмірі 2500 грн., що підлягає стягненню  є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, значення справи для сторін.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем не було доведено неспівмірність витрат позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 167 КАС України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Колегія суддів зазначає, що в порушення вищевказаних приписів ст. 167 КАС України представником позивача не було надано доказів направлення заяви про ухвалення додаткового судового рішення  разом із додатками відповідачу та відповідачем підтверджено, що така заява на адресу відповідача не надходила.
Таким чином, факт не направлення представником позивача такої заяви підтверджує неможливість надання відповідачем заяви про неспівмірність заявленої суми витрат, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про недоведеність відповідачем неспівмірність витрат позивача.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви позивача та стягнення на користь   ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судових витрати у вигляді правничої допомоги в розмірі 2500,0 грн.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача та відповідача.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 та додаткового рішення від 09.03.2021 по справі №520/17563/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі №520/17563/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Макаренко Я.М. у період з 02.06.2021 по 04.06.2021 повний текст постанови складено  07.06.2021 року