19.05.21
22-ц/812/1053/21Провадження №22-ц/812/1053/21         

 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого судді -Бондаренко Т.З.,
суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,
за участю: заявниці ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , 
заінтересованої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
ОСОБА_3 
на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 23 березня 2021 року у справі за заявою 
ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису щодо кривдника, 

в с т а н о в и в :
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .
Заявниця зазначала, що перебувала з ОСОБА_3 в шлюбі. У 2020 році шлюб розірвано. Неодноразово ОСОБА_3 застосував до неї фізичне та психологічне насилля, через що вона багаторазово зверталась до правоохоронних органів, зокрема: 24 березня 2019 року із заявою про те, що чоловік не пускає її додому і погрожує вдарити праскою; 03 травня 2019 року із заявою про те, що чоловік вигнав її з будинку, перебуваючи в стані сп`яніння; 20 серпня 2019 року із заявою про те, що 19 серпня 2019 року ОСОБА_3 в ході конфлікту виражався нецензурною лайкою і пошкодив два вікна; 11 січня 2020 року із заявою про те, що колишній чоловік погрожує їй вбивством, тримаючи у руці арматуру; 07 липня 2020 року із заявою про те, що колишній чоловік не пускає її у будинок; 28 серпня 2020 року із заявою про те, що ОСОБА_3 ображав її по телефону; 26 вересня 2020 року із заявою про образи нецензурною лайкою з боку колишнього чоловіка; 21 жовтня 2020 року із заявою про завдання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_3 , за результатом чого було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України. Також, 26 лютого 2021 року заявниця зверталась до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_3 , який 24 лютого 2021 року висловлювався нецензурною лайкою в її адресу та погрожував її матері розправою.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі 487/5653/20 від 04 березня 2021 року позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення було задоволено. Вирішено усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом вселення заявника разом з дітьми до будинку АДРЕСА_1 . На фоні тривалих конфліктних відносин ОСОБА_3 систематично перешкоджає ОСОБА_1 у доступі до спільного будинку, хоча має можливість проживати в іншому житлі, адже він успадкував Ѕ частку житлового будинку після смерті батька.
В зв`язку з зазначеним просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 строком на 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, шляхом заборони йому наближатися ближче, ніж на 500 метрів до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити йому вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Заводського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 задоволено частково. Видано обмежувальний припис ОСОБА_3 на строк 4 місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав: заборонено наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленим і доведеним факт наявності психологічного та фізичного насильства, яке чинить ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 . Тривалість та системність протиправної поведінки останнього свідчить, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявниці, не бажає змінювати свою поведінку, у зв`язку з чим місцевий суд дійшов висновку про необхідність застосування обмежувального припису.
Не погоджуючись із рішенням суду,   ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що заява ОСОБА_1 про видачу стосовно нього обмежувального припису є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, оскільки обставини, які у ній наведені не підтверджені належними та допустимими доказами.
Стверджує, що всі доводи і аргументи заявниці, які вона виклала у своїй заяві щодо видачі обмежувального припису не відповідають дійсності та не мають документального підтвердження. Обмеження щодо наближення до місця проживання є втручанням в його права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу  заявниця не скористалася.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Норми статей 1, 3, 4, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачають, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя.
Діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, серед іншого, ґрунтується на засадах гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно з ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Судом встановлено, що заявниця з ОСОБА_3 перебували в шлюбі, та за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 03 липня 2020 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із заявницею.
Згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2019 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .
Заявниця стверджує, що незважаючи на розірвання шлюбу, колишній чоловік продовжує тероризувати її, вона постійно потерпає від фізичного та морального насильства, яке вчиняється ним по відношенню до неї, не залишає її у спокої, весь час переслідує, постійно висловлює погрози, пише їх смс-повідомлення, вривається без запрошення у її будинок і самовільно розпоряджається рухомими речами у будинку, які на його думку, є його власністю.
ОСОБА_1 неодноразово у 2019-2021 роках зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо застосування ОСОБА_3 відносно неї фізичного та психологічного насилля.
Листом Заводського відділу ГУНП в Миколаївській області від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 повідомлялась, що її заяви відносно вчинення до неї фізичного та психологічного насилля ОСОБА_3 неодноразово було внесено до журналу єдиного обліку Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області. Заява від 21 жовтня 2020 року, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_1 , прийшовши додому, заявницю вдарив чоловік, була зареєстрована в ЖЕО за № 24031 від 21 жовтня 2020 року та відкрито кримінальне провадження №12020155030000816 від 22 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
       Відповідно до наданих витягів листування з ОСОБА_3 , протягом 2020 року останній надсилав їй повідомлення образливого змісту, які містять натяки на можливість здійснення ним таких дій, які можна оцінити як залякування.
Доказів на спростування наведених заявником обставин, в тому числі й звернень в правоохоронні органи, ОСОБА_3 не надано.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із загальною оцінкою судом першої інстанції правовідносин, які склалися між сторонами, висновки суду підтверджені доказами, яким суд надав належну правову оцінку і дійшов правильного висновку про їх достатність для застосування до ОСОБА_3 обмежувального припису з огляду на наявність ризиків вчинення домашнього насильства у майбутньому, суд дотримався норм закону при обранні заходу тимчасового обмеження, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 за допомогою обмежувального припису намагається обмежити його у праві доступу до будинку, колегія суддів не бере до уваги.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження №  61-21971св19) зроблено висновок, що відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Суд вважає співмірним та оправданим таке тимчасове втручання в особисті права заінтересованої особи, строком на 4 (чотири) місяці, що не завдасть істотної шкоди правам заінтересованої особи.
Будь-які конфлікти повинні вирішуватися у законний спосіб, а не за допомогою образ, погроз та залякувань.
          Керуючись ст.374,375,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 23 березня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 24 травня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

        Т.В.Крамаренко

        В.І.Темнікова