ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" квітня 2021 р.                                                                     Справа №914/1334/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                         Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                                                 Кравчук Н.М.
                                                                                                      Мирутенка О.Л.

Секретар судового засідання                         Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства “Синерджі Консалтинг”, б/н від 18.12.2020 (вх. №01-05/3804/20 від 22.12.2020),
на рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 ( повний текст рішення складено 24.11.2020)
у справі №914/1334/20 (суддя Мазовіта А.Б.)
за позовом: Львівського міського комунального підприємства “Львівтеплоенерго”, м. Львів
до відповідача: Приватного підприємства “Синерджі Консалтинг”, м. Львів 
про стягнення 161   021,20 грн

За участю представників від:
позивача: Коцелко Ю.В. – адвокат; 
відповідача: Цімура Я.В. – адвокат;

ВСТАНОВИВ:
Львівське міське комунальне підприємство “Львівтеплоенерго” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з  Приватного підприємства “Синерджі Консалтинг” 161 021,20 грн, з яких: 154  029,40 грн – основна заборгованість; 4   838,95 грн -  пеня; 776,70 грн - 3% річних; 1  376,15 грн -  інфляційні втрати.
Підставою для звернення з даним позовом слугувало неналежне невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором №6169/Ф від 21.08.2018 про постачання теплової енергії в гарячій воді в частині повної та своєчасної оплати вартості теплової енергії за період з 01.07.2019 по 30.04.2020.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі №914/1334/20 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Приватного підприємства “Синерджі Консалтинг” на користь Львівського міського комунального підприємства “Львівтеплоенерго” 154  029,40 грн основного боргу, 4   838,95 грн пені, 776,70 грн 3% річних, 1   376,15 грн інфляційних, 2  415,32 грн судового збору.
Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд  виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем умов договору та забезпечення об`єкта відповідача за період часу з липня 2019 року по квітень 2020 року включно тепловою енергією в гарячій воді у відповідних обсягах загальною вартістю 154  029,40 грн, а також   прострочення виконання зобов`язання  відповідачем, що є підставою для стягнення суми боргу.  Окрім того, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Не погодившись з вказаним рішенням  суду першої інстанції, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі №914/1334/20 скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу відповідач зазначає, що:
- в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня вступна те резолютивна частина оскаржуваного рішення;
- відповідач та його представник  не були належним чином повідомлені про судове засідання 02.11.2020;
- 02.11.2020 представник відповідача  подав суду клопотання про відкладення судового засідання, причини неявки адвоката в судове засідання були поважними та документально підтвердженими, однак описова частина оскаржуваного рішення не містить ні покликання на це клопотання, ні мотивів його відхилення;
- ухвалою від 24.09.2020 суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що визначене в додатку до договору теплове навантаження розраховане станом на 2016 рік, не є актуальним. Водночас, для всебічної оцінки обставин справи необхідні спеціальні знання, а саме в частині визначення дійсного теплового навантаження;
- 17.02.2020 Господарським судом Львівської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача, зокрема, заборгованості за договором за період з 01.07.2019 по 31.12.2019. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.03.2020   вказаний судовий наказ було скасовано, що слугувало підставою для звернення з позовом у даній справі. Однак, позивач подав позов у даній справі не лише про стягнення заборгованості за період, за який було видано судовий наказ, а ще й за період з 01.01.2020 по 30.04.2020, що суперечить вимогам ч.3 ст. 158 ГПК України;
- поданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджений жодними доказами, оскільки  плата за приєднане теплове навантаження розрахована виходячи з необгрунтованого теплового навантаження;
- позивачем нараховано штрафні санкції поза межами 6-місячного строку, що суперечить ч.6 ст.232 ГК України;
- позивачем подано докази з порушенням визначеного ч.2 ст. 80 ГПК України строку, а тому суд першої інстанції повинен був залишити такі без розгляду;
- позивач всупереч вимогам ч.5 ст. 91 ГПК України у позовній заяві не зазначив про наявність у нього оригіналів доданих до позовної заяви документів.
Враховуючи викладені обставини у апеляційній скарзі відповідач просить суд призначити у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:
1. Визначити розмір заборгованості ПП “Синерджі консалтинг” перед Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" за договором на постачання теплової енергії в гарячій воді № 6169/Ф2-Т від 21.08.2018 р. за фактично спожиту теплову енергію за період з 01.07.2019 р. по 30.04.2020 р. включно?
2. Яке теплове навантаження (погодинні витрати тепла) на будинок розташований у місті Львові по вулиці Науковій, 16?
3. Яка кількість теплової енергії в Гкал помісячно використана за період з 01.07.2019 р. по 30.04.2020 р. на опалення приміщень за адресою: м. Львів, вул.. Наукова, 16?
4. Яке максимальне теплове навантаження (що має використовуватися при визначенні кількості теплової енергії за п. 20 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою КМУ від 03.10.2007 №1198), що створюється системою опалення приміщень відповідача в будинку № 16 по вул. Науковій у м. Львові?
01.03.2021 до суду від Львівського міського комунального підприємства “Львівтеплоенерго”  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить  рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі №914/1334/20 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зокрема, позивач зазначає, що:
- відповідач не з`явився в жодне судове засінання по даній справі, а за змістом ч.3 ст. 56 ГПК України відповідач міг брати участь у судовому процесі не лише через представника, а й особисто ( самопредставництво юридичної особи);
- клопотання відповідача про призначення експертизи є безпідставним оскільки максимальне теплове навантаження є сталою величиною, яка визначається окремо для кожного об`єкта, визначене  в додатку №1 до договору, підписаного між сторонами і відповідач  жодного разу не звертався до позивача щодо зміни теплового навантаження;
- позивачем було долучено до матеріалів справи всі необхідні документи, які підтверджують обсяги споживання відповідачем теплової енергії ( показники лічильника, інформація по об`єкту за спірний період);
- ГПК України не обмежує право позивача після скасування судового наказу на звернення з позовом виключно з тими вимогами, щодо яких було видано судовий наказ;
-  твердження відповідача про нарахування позивачем штрафних санкцій поза межами 6-місячного строку суперечить дійсності, а відповідач жодним чином не довів неправильності здійснених позивачем нарахувань, не надав відповідних контррозрахунків.
Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/1334/20 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Мирутенка О.Л.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 ( з врахуванням ухвали суду від 26.02.2021 про виправлення описки) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства “Синерджі Консалтинг” на рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі №914/1334/20, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 05.04.2021.
В судове засідання прибули представники сторін, які підтримали свої доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, надали свої пояснення по суті спору та вимог апеляційної скарги.
Представник апелянта в судовому засіданні просив задоволити викладене в апеляційній скарзі клопотання про призначення експертизи, зазначаючи, що теплове навантаження ( 0,065000Гкал/год) є необгрунтованим, оскільки не підтверджене будь-якими розрахунками з посиланням на чинні нормативно-правові акти, є неактуальним, оскільки розраховане станом на 2016 рік. Таким чином, плата за приєднане теплове навантаження, розрахована виходячи з показника 0,065000Гкал/год за кожен місяцю є необгрунтованою, а для визначення дійсного теплового навантаження необхідні спеціальні знання.
Представник позивача заперечив проти призначення експертизи у справі зазначаючи, що відповіді на питання, з`ясування яких відповідач просить доручити експерту, містяться у самому договорі на постачання теплової енергії, додатках до договору, а також документах, що містяться в матеріалах справи. Зокрема, максимальне теплове навантаження та погодинні витрати тепла визначені в додатку до договору, який підписаний відповідачем, а отже, є узгодженим і не підлягає з`ясуванню. Окрім того, представником позивача висловлено сумніви щодо можливості встановлення експертом у 2021 році теплового навантаження за спірний період ( липень 2019 року – квітень 2020 року).
Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Згідно зі ст.1 Закону України “Про судову експертизу” судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. 
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємосуперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Відповідно до ч.2 ст.98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Предметом позову у даній  справі є стягнення заборгованості за договором про    постачання теплової енергії в гарячій воді № 6169/Ф від 21.08.2018. В Додатку №1 до договору, який підписаний сторонами, визначено, що загальне максимальне теплове навантаження об`єкта становить 0,0650000 Гкал/год.
З огляду на вищенаведене, враховуючи ту обставину, що у матеріалах справи знаходяться відповіді на питання, вирішення яких відповідач просить доручити експерту, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання апелянта про призначення експертизи слід відмовити.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі №914/1334/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив  рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі №914/1334/20 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2018 між Львівським міським комунальним підприємством “Львівтеплоенерго” (теплопостачальна організація) та Приватним підприємством “Синерджі Консалтинг” (споживач) було укладено договір №6169/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді ( далі – Договір). 
Відповідно до розділу 1 Договору теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач (відповідач) зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.
Згідно з п. 2.1. Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:
- опалення та вентиляцію – в період опалювального сезону;
- гаряче водопостачання – протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.
Початок та закінчення опалювального сезону встановлюється відповідними органами влади ( п.2.2. Договору).
Відповідно до п.5.1. Договору облік споживання гарячого водопостачання і теплової енергії для опалення проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при відсутності – розрахунковим способом.
Відповідно до п.5.3.,5.5. Договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає теплопостачальній організації звіт про фактичне споживання гарячої води та теплової енергії для опалення. Дата зняття споживачем показів приладів обліку – останнє число кожного місяця, подання звіту теплопостачальній організації – не пізніше 1-го числа кожного місяця. У випадку відсутності у споживача приладів обліку теплової енергії для опалення та у випадку пошкодження або некоректної роботи даних приладів обліку кількість фактично спожитої теплової енергії для опалення визначається виходячи з теплового навантаження, зазначеного в додатку №1 до даного договору, з врахуванням середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря та кількості діб ( годин) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді.
Згідно з п. 6.1. Договору розрахунки за гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими законодавством формами.
Пунктом 6.3. Договору передбачено, що споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації (позивачу) вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.
Відповідно до п.7.2.3.  Договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Додатком №1 до Договору встановлено обсяги постачання теплової енергії, зокрема, загальне максимальне теплове навантаження об`єкта визначено в обсязі 0,0650000 Гкал/год. Відповідно до цього додатку, позивач постачає теплову енергію до об`єкта відповідача за адресою м. Львів, вул. Наукова,16.
Договір та Додаток №1 до Договору підписані сторонами та скріплений відтисками їх печаток.
На виконання Договору, позивач забезпечив об`єкт відповідача за період часу з липня 2019 року по квітень 2020 року включно тепловою енергією в гарячій воді у відповідних обсягах загальною вартістю 154    029,40 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості послуг, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача 154    029,40 грн основного боргу, 4    838,95 грн пені, 776,70 грн 3% річних, 1    376,15 грн інфляційних.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Частиною 1  статті 629 ЦК України  унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно  зі ст. 193 ГК України  та  ст. 526 ЦК України, які містять аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до  ст. 525 ЦК України  одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 ГК України). 
Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін.
Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України “Про теплопостачання” тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
01.06.2011 постановою Кабінету Міністрів України №869 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (далі – Порядок, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин сторін).
Згідно з п. 1 Порядку він визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.
Відповідно до п. 5 Порядку двоставковий тариф на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води - грошовий вираз двох окремих частин тарифу (умовно-змінної та умовно-постійної).
Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - вартість одиниці теплової енергії, визначена з розрахунку на 1 Гкал теплової енергії або відповідно до норми споживання, встановленої органом місцевого самоврядування, як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуги з постачання теплової енергії.
Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - вартість одиниці теплової енергії (1 Гкал) як грошовий вираз змінної частини планованих економічно обґрунтованих прямих витрат на її виробництво та транспортування, що змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії.
Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії - абонентська плата за одиницю теплового навантаження об`єктів теплоспоживання на опалення (1 Гкал/год.) як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії.
Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - абонентська плата за одиницю (1 Гкал/год.) теплового навантаження об`єктів теплоспоживання як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії з урахуванням планованого прибутку.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість формування двоставкового тарифу, який фактично складається з двох складових, а саме:
-  вартості спожитої теплової енергії, яка  є платою за одиницю фактично спожитої теплової енергії (грн/Гкал) та вираховується в залежності від обсягу спожитої теплової енергії (умовно-змінна частина - вартість одиниці (1 Гкал) спожитої теплової енергії);
- вартості приєднаного теплового навантаження, яка становить абонентську плата за одиницю (Гкал/год) теплового навантаження об`єктів теплоспоживання споживачів  та вираховується виходячи з розміру опалювальної площі (умовно-постійна частина - абонентська плати за одиницю (Гкал/год) теплового навантаження).
Зі змісту Порядку слідує, що плата за приєднане теплове навантаження є складовою ціни, яку споживач зобов`язаний сплатити теплопостачальній організації за надані йому послуги теплопостачання.
Згідно п. 14 Порядку калькулювання собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з розрахунку на планований період.
Відповідно до п. 12 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється ліцензіатами відповідно до річних планів її виробництва, транспортування та постачання, що складаються у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, а також витрат і втрат, визначених відповідно до методик (порядків), затверджених у встановленому порядку, з урахуванням ставок податків і зборів (обов`язкових платежів), цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді.
Пунктом 48 Порядку встановлено, що формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та відповідного річного планованого прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку.
Під час формування двоставкових тарифів на теплову енергію визначаються планована повна собівартість, витрати на відшкодування втрат і планований прибуток від ліцензованої діяльності відповідно до вимог цього Порядку та здійснюється їх розподіл на умовно-змінну та умовно-постійну частини (п. 49 Порядку).
Згідно ч. 1 ст. 3 ЦК України засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Сторони в Додатку №1 до Договору, який підписаний сторонами, визначили, що загальне максимальне теплове навантаження об`єкта становить 0,0650000 Гкал/год. Відповідач як під час укладення договору, так і протягом його дії не висловлював жодних зауважень щодо зазначеного обсягу теплового навантаження, не звертався до позивача щодо його перегляду. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні. З огляду на наведене, судом відхиляються покликання апелянта на те, що  визначене в Додатку №1 до Договору теплове навантаження не є актуальним.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі  ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 6.3. Договору передбачено, що споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації (позивачу) вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач порушив зобов`язання щодо оплати вартості теплової енергії за період з липня 2019 року по квітень 2020 року. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за вказаний період становить 154    029,40 грн, а тому позовні вимоги у вказаній частині підставно задоволені судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. ст. 230 - 232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до п.7.2.3.  Договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Перевіривши надані позивачем розрахунки позовних вимог, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність та обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь  позивача пені в сумі 4    838,95 грн, 3% річних в сумі 776,70 грн, інфляційних в сумі 1    376,15 грн.
Покликання апелянта на те, що позивачем всупереч вимогам ч.6 ст.232 ГК України нараховано штрафні санкції поза межами 6-місячного строку судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки з поданого позивачем розрахунку пені вбачається, що така нарахована в межах 6-місячного строку.
Покликання апелянта на відсутність  в Єдиному державному реєстрі судових рішень вступної те резолютивної частин оскаржуваного рішення, а також незазначення позивачем у позовній заяві про наявність у нього оригіналів доданих до позовної заяви документів ( зокрема, Договору №6269Ф від 21.08.2018 із додатками, акту включення від 22.11.2019), судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки вказані обставини не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що додані позивачем до позовної заяви копії Договору з додатками та акту включення належним чином завірені, з матеріалів справи не вбачається, що позивач заперечував факт укладення договору або ставив під сумнів відповідність доданих позивачем до позовної заяви копій Договору з додатками оригіналам. 
Покликання апелянта на те, що позивачем подано докази з порушенням визначеного ч.2 ст. 80 ГПК України строку, а тому суд першої інстанції повинен був залишити без розгляду додані позивачем до відповіді на відзив докази судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки до позовної заяви позивачем додано докази на підтвердження позовних вимог, а до відповіді на відзив позивачем додано покази лічильника  та інформацію по об`єкту за спірний період на спростування викладеного у відзиві на позовну заяву твердження відповідача про неможливість встановлення точного розміру спожитої відповідачем теплової енергії.
Щодо доводів відповідача про недотримання позивачем ч. 3 ст. 158 ГК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч. 1 ст. 162 ГПК України).
Згідно ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити серед іншого, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог.
З наведеного вбачається, що позивач наділений правом самостійно визначати обсяг заявлених ним позовних вимог, зокрема, визначати періоди часу, у яких виникла заборгованість відповідача.
За змістом ч.3 ст. 158 ГПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.  
Разом з тим, положення ГПК України не обмежують право позивача на звернення до суду з іншим позовом або з позовом про стягнення заборгованості за інший період, ніж той, щодо якого було видано скасований судом судовий наказ.
Щодо покликання апелянта на те, що відповідач та його представник  не були належним чином повідомлені про судове засідання 02.11.2020, а  суд першої інстанції не розглянув клопотання апелянта про відкладення судового засідання 02.11.2020, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 08.07.2020.
Ухвалою від 08.07.2020 суд відкладав розгляд справи на 27.08.2020.
В судовому засіданні 27.08.2020, яке відбулось за участі представників обох сторін,  було оголошено перерву до 07.09.2020. 
Ухвалою від 07.09.2020 суд  першої інстанції відкладав розгляд справи на 24.09.2020.
Ухвалами від 24.09.2020 та від 15.10.2020 суд першої інстанції  відкладав розгляд справи на 15.10.2020 та на 02.11.2020, відповідно.
Відповідно до наявних в матеріалах справи списків розсилки поштової кореспонденції усі ухвали суду були надіслані на адресу ПП «Синерджі Консалтинг» ( 79026, м. Львів, вул. Стрийська,45).
Окрім того, 08.07.2020 представником відповідача – адвокатом Цімура Я.В. подано суду першої інстанції заяву про вступ у справу як представника, якою останній просив суд надати доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд». Відповідно до резолюції судді, такий доступ надано представнику відповідача 10.07.2020.
02.11.2020 до суду від представника відповідача поступило клопотання про відкладення судового засідання, що призначене на 02.11.2020, на іншу дату.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було підстав вважати, що відповідач не повідомлений про час та місце судового засідання 02.11.2020.
Не розгляд судом першої інстанції клопотання відповідача про відкладення судового засідання не є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення,  відповідно до положень ч.3 ст. 277 ГПК України, та не призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на все викладене вище в сукупності,  колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі №914/1334/20 у даній справі  відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції  покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2020 у справі №914/1334/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства “Синерджі Консалтинг”   – без задоволення.
2.          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
3.          Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                           Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                 Кравчук Н.М.
          
          Суддя                                                                                                 Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.04.2021