ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3836/21 Справа № 199/7722/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в його обґрунтування, посилався на те, що 05.12.2017 по вул. І.Богуна в м. Новгород-Сіверському сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ-21099» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Vollkswagev Transporter» р/н НОМЕР_2 під керуванням позивача. Відповідно до ОСОБА_3 складеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05.12.2017, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , який визнав свою вину. При зверненні до суду із вказаним позовом позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ««ВАЗ-21099» р/н НОМЕР_1 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/1978937. 05.12.2017 позивач повідомив відповідача про настання події, що має ознаки страхового випадку. 05.12.2017 позивачем була подана відповідачу письмова заява про виплату страхового відшкодування. Позивач вказує, що розмір матеріальної шкоди (збитку), заподіяної йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 63290,00 грн.; вказаний розмір шкоди визначений відповідно до Акту виконаних робіт від 18.05.2018. На даний час відповідач не виплатив позивачу страхового відшкодування та не прийняв вмотивоване рішення про відмову у здійсненні такого відшкодування. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 63290,00 грн., пені у розмірі 12279,98 грн., 3 % річних у розмірі 4609,00 грн. та інфляційне збільшення в сумі 7158,41 грн., разом 87337 грн. 39 коп. (а.с.1-4).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ “Страхове товариство “Домінанта” про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовлено повністю (а.с.28-30). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить, скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.32-36). 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Центром 5945, позивач є власником транспортного засобу «Vollkswagev Transporter» р/н НОМЕР_2 (а.с. 8).
05.12.2017 по вул. І.Богуна в м. Новгород-Сіверському сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ-21099» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Vollkswagev Transporter» р/н НОМЕР_2 під керуванням позивача.
Відповідно до ОСОБА_3 складеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05.12.2017, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , який визнав свою вину (а.с.7).
Цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу «ВАЗ-21099» р/н НОМЕР_1 (винуватця ДТП) застраховано в ТзДВ «Домінанта» на підставі полісу АК/1978937 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, що вбачається з витягу щодо перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ (а.с.9).
Матеріали справи містять письмове повідомлення позивача про дорожню транспортну пригоду на ім`я відповідача (а.с.10-11), а також заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.12).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі наданих суду доказів (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) відсутні підстави для задоволення позову в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК). 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тесту — Закон) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦПК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За п. 12.1 ст. 12 Закону 12.1. розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За п. 34.2 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (п. 34.4 ст. 34 Закону).
Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів (ст.ст. 76 -80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України), які б підтверджували той факт, що відповідачу було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та отримане ним (рекомендоване поштове відправлення, вхідний номер тощо).
Крім того, як встановлено на підставі копії заяви позивача про виплату страхового відшкодування, датовану 05.12.2017, останній, в порушення вимоги ст. 35 Закону не зазначив зміст майнової вимоги щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомостей, що її підтверджують. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження оцінки майнової шкоди (висновок експерта).
Посилання апелянта на акт виконаних робіт (а.с.14-15) , суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги, як належний та допустимий доказ, оскільки він не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.
Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Надані позивачем докази не є належними (ст. 77 ЦПК України)

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: