Дата документу 26.05.2021 Справа № 320/7597/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 320/7597/15                      Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В. 
Провадження № 22-ц/807/1049/21                    Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 , 2011 р.н., в інтересах якого діє ОСОБА_4 , третя особа – Орган опіки і піклування при Мелітопольській раді Запорізької області, про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на іпотечне майно, виселення та передачу майна в управління,
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути достроково з боржника за кредитним договором – ОСОБА_1 солідарно з поручителем ОСОБА_3 повну суму заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р. в розмірі 79491,33 доларів США; в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на іпотечне майно за двома договорами іпотеки, вирішити питання щодо передачі в управління предмету іпотеки у вигляді нежитлового приміщення, виселити осіб, які мешкають у будинку, що є предметом іпотеки, та стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 листопада 2007р. між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", тип якого на підставі змін до Статуту змінено на публічне акціонерне товариство, і ОСОБА_1 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 230, на підставі якого останній був наданий кредит в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, зі сплатою 12,5% річних, на споживчі потреби з терміном повернення - не пізніше 20 листопада 2017р. Згідно з додатковим договором № 1 від 01.09.2008р. до кредитного договору сторони домовились про зміну відсоткової ставки за кредитом з 12,5% річних на 13,5% річних, а згідно з додатковим договором № 5 від 26.06.2012р. до кредитного договору сторони визначили остаточним терміном повернення кредиту 20 листопада 2020 року.

Позивач вказував, що в якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_2 були укладені: іпотечний договір № 230 від 21.11.2007p., згідно з яким в іпотеку позивачу була надана нерухомість, а саме, житловий будинок загальною площею 203,3 кв. м, житловою площею 90,8 кв. м разом з вбудованими господарськими приміщеннями: літня кухня (Б-1), літня кухня (В-1), сарай (Г-1), гараж (Д-1), сарай-котельня (Е-1), огорожа (1), зливна яма (3), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; іпотечний договір № 230/1 від 21.11.2007p., згідно з яким в іпотеку позивачу була надана нерухомість, а саме - павільйон з навісом, який складається з: павільйону (А-1) загальною площею 32,4 кв. м, нежитловою площею 23,2 кв. м; навісу (Б-1), замощення (І), розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Також в якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 230/1 від 26.06.2012p., згідно з яким останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Вказуючи на те, що у ОСОБА_1 існує суттєве прострочення по сплати заборгованості по кредитному договору, позивач вважає, що існують усі підстави для стягнення заборгованості з боржника, поручителя та звернення стягнення на іпотечне майно з одночасним виселенням усіх мешканців із будинку та передачі нежитлового приміщення в управлення АТ "Державний ощадний банк України".

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» борг за договором відновлюваної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р. в сумі 79 491,33 доларів США, у тому числі: 72 670,58 доларів США - заборгованість по кредиту, 4 314,17 доларів США - заборгованість по відсоткам за кредит, 896,84 доларів США - пеня за прострочення відсотків, 1228,13 доларів США - пеня за прострочення кредиту, 223,33 доларів США - 3% річних від простроченої суми кредиту, 158,28 доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту. Стягнення є солідарним із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» борг за договором відновлюваної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р. в сумі 79 491,33 доларів США, у тому числі: 72 670,58 доларів США - заборгованість по кредиту, 4 314,17 доларів США - заборгованість по відсоткам за кредит, 896,84 доларів США - пеня за прострочення відсотків, 1228,13 доларів США - пеня за прострочення кредиту, 223,33 доларів США - 3% річних від простроченої суми кредиту, 158,28 доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту. Стягнення є солідарним із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором № 230 від 21.11.2007р. - житловий будинок загальною площею 203,3 кв. м, житловою площею 90,8 кв. м разом із вбудованими господарськими приміщеннями: літня кухня (Б-1), літня кухня (В-1), сарай (Г-1), гараж (Д-1), сарай-котельня (Е-1), огорожа (1), зливна яма (3), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії -Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» для погашення боргових зобов`язань ОСОБА_1 за договором відновлюваної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р. в сумі 79 491,33 доларів США, у тому числі: 72 670,58 доларів США - заборгованість по кредиту, 4 314,17 доларів США - заборгованість по відсоткам за кредит, 896,84 доларів США - пеня за прострочення відсотків, 1228,13 доларів США - пеня за прострочення кредиту, 223,33 доларів США - 3% річних від простроченої суми кредиту, 158,28 доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із ст. 41 Закону України «Про іпотеку» з визначенням початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0292 філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 3654 (Три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривень 00 коп., сплачений за вимогами майнового характеру.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» Філія «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у особі представника Іванісова В.С. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про звернення стягнення на іпотечне майно по іпотечному договору № 230/1 від 21.11.2007 р. та в частині відмови передати це майно в управління банку, і ухвалити в цій частині рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду не оскаржується.
05 червня 2019 року постановою Кабінету Міністрів України змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» - АТ «Ощадбанк», що не потребує процесуальних дій з вчинення правонаступництва.
Апеляційне провадження відкрито апеляційним судом за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк»  
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представників Ощадбанку та відповідача ОСОБА_2 , кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 21 листопада 2007р. між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", тип якого на підставі змін до Статуту змінено на публічне акціонерне товариство, а з 05.06.2019р. на приватне, і ОСОБА_1 
був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 230, на підставі якого останній 
був наданий кредит в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США зі сплатою 12,5% річних, на 
споживчі потреби із терміном повернення - не пізніше 20 листопада 2017р.
Згідно з додатковим договором № 1 від 01.09.2008р. до кредитного договору сторони домовились про зміну відсоткової ставки за кредитом з 12,5% річних на 13,5% річних. А відповідно до додаткового договору № 5 від 26.06.2012р. до кредитного договору сторони визначили остаточним терміном повернення кредиту - 20 листопада 2020 року
В якості забезпечення повернення кредиту ОСОБА_1 з ОСОБА_2 були укладені: іпотечний договір № 230 від 21.11.2007p., згідно з яким в іпотеку позивачу була надана нерухомість, а саме, житловий будинок загальною площею 203,3 кв. м, житловою площею 90,8 кв. м разом з вбудованими господарськими приміщеннями: літня кухня (Б-1), літня кухня (В-1), сарай (Г-1), гараж (Д-1), сарай-котельня (Е-1), огорожа (1), зливна яма (3), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; іпотечний договір № 230/1 від 21.11.2007p., згідно з яким в іпотеку позивачу була надана нерухомість, а саме - павільйон з навісом, який складається з: павільйону (А-1) загальною площею 32,4 кв. м, нежитловою площею 23,2 кв. м; навісу (Б-1), замощення (І), розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Також в якості забезпечення повернення кредиту ОСОБА_1 з ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 230/1 від 26.06.2012p., згідно з яким останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

На теперішній час кредит і відсотки по кредиту ОСОБА_1 належним чином не сплачуються.
Згідно наданих позивачем розрахунків борг ОСОБА_1 становить 79 491,33 доларів США, у тому числі 72 670,58 доларів США - заборгованість по кредиту, 4314,17 доларів США - заборгованість по відсоткам за кредитом, 896,84 доларів США - пеня за прострочення відсотків, 1228,13 доларів США - пеня за прострочення кредиту, 223,33 доларів США - 3% річних від простроченої суми кредиту, 158,28 доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту.

Тому банк в позові просив стягнути достроково з боржника за кредитним договором – ОСОБА_1 солідарно з поручителем ОСОБА_3 повну суму заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р. в розмірі 79491,33 доларів США; в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на іпотечне майно за двома вище зазначеними договорами іпотеки, вирішити питання щодо передачі в управління предмету іпотеки у вигляді нежитлового приміщення, виселити осіб, які мешкають у будинку, що є предметом іпотеки, та стягнути судовий збір.

Судом вказані позовні вимоги були задоволені частково. При цьому, суд вважав, доведеними ті обставини, що між Ощадбанком та відповідачем ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини, та позичальник неналежним чином виконує свої зобов`язання перед банком з погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, суму якої суд визнав обґрунтованою у заявленому банком розмірі. Тому судом було стягнуто заборгованість в солідарному порядку з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 , а також звернуто стягнення для погашення цієї заборгованості на іпотечне майно – житловий будинок у відповідності до іпотечного договору № 230 від 21.11.2007р. шляхом його реалізації з прилюдних торгів відповідно до порядку, визначеного у статті 41 ЗУ «Про іпотеку». 

Проте в задоволенні позовної вимоги про виселення всіх мешканців із цього житло-
вого будинку суд відмовив у зв`язку з тим, що вони не можуть бути виселені без наданням їм іншого житлового приміщення, про яке має бути зазначено у рішенні про виселення, але банк просив виселити їх без надання іншого житла, що є незаконним.
Відмовляючи в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за 
іншим договором іпотеки № 230/1 від 27.11.2007р., суд вказував, що ці позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки в розділі «Терміни і їх тлумачення» іпотечного договору № 230/1 від 21.11.2007р. зазначено, що ним забезпечується договір відновлювальної кредитної лінії від 21.11.2007р. № 227, укладений між іпотекодержателем і боржником. У зв`язку із цим суд не задовольнив також і похідну від цієї вимоги позовну вимогу банку по передачу іпотечного майна за іпотечним договором № 230/1 від 21.11.2007р. в управління банку.
В апеляційній скарзі банк зазначає, що суд неповно дослідив матеріали справи та зміст договору іпотеки № 230/1 від 21.11.2007р. і кредитного договору № 230 від 21.11.2007р., внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що іпотечний договір № 230/1 від 21.11.2007р. забезпечує кредитний договір № 227, який між банком та ОСОБА_1 ніколи не укладався. Тому просить задовольнити вимоги про звернення стягнення на нежитлове приміщення та передачу його в управління банку. 

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення у скасованій частині нового рішення на стадії апеляційного провадження є, серед іншого, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставина справи та порушення судом норм матеріально і процесуального права.

      Згідно з іпотечним договором № 230/1 від 21.11.2007р. в іпотеку позивачу ОСОБА_2  був переданий об`єкт нерухомого майна – павільйон з навісом, який складається із:  павільйону (А-1) загальною площею 32,4 кв. м, нежитловою площею 23,2 кв. м; навісу (Б-1), замощення (І), розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
В цьому іпотечному договорі № 230/1 від 21.11.2007р., укладеному між Ощадбанком та ОСОБА_2 в пункті 1 розділу «Терміни та їх тлумачення» дійсно зазначено: «Кредитний договір» - договір відновлювальної кредитної лінії від 21 листопада 2007р. № 227, укладений між іпотекодержателем та боржником.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник банку пояснював, що у цьому розділі допущено помилку у зазначенні номеру кредитного договору, але суд не прийняв до уваги ці ствердження, указавши в рішенні, що таку помилку банку слід було виправити, а за відсутності такого виправлення підстав вважати, що іпотечним договором № 230/1 від 21.11.2007р. забезпечені зобов`язання за договором № 230 від 21.11.2007р. не мається. 
Між тим, той факт, що у пункті 1 розділу «Терміни та їх тлумачення» іпотечного договору № 230/1 від 21.11.2007р. допущено описку у зазначенні номеру кредитного договору, підтверджується наступними обставинами. 

Встановлено, що інших кредитних договорів, крім № 230 від 21.11.2007р., між Ощадбанком та ОСОБА_1 укладено не було, зокрема, і договору № 227. 

В пункті 1.4.1 розділу «Предмет договору» кредитного договору № 230 від 21.11.2007. було передбачено укладення в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором іпотечного договору (з майновим поручителем) № 230 від 21.11.2007р. нерухомого майна, розташованого за адресою: 
АДРЕСА_1 (будинок разом з вбудованими господарськими приміщеннями) та іпотечного договору (з майновим поручителем) № 230/1 від 21.11.2007р. нерухомого майна (павільйон з навісом), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ( т. 1 а.с. 8). 
Також в розділі 4 «Забезпечення виконання зобов`язань за договором» кредитного договору зазначені умови забезпечення кредиту, зокрема, вказано, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором ( в тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується наступним: іпотечним договором (з майновим поручителем) № 230 від 21.11.2007р. нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (будинок разом з вбудованими господарськими приміщеннями) та іпотечним договором (з майновим поручителем) № 230/1 від 21.11.2007р. нерухомого майна (павільйон з навісом), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ( т. 1 а.с. 10). 

Такий же зміст щодо забезпечення зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р. міститься і в пункті 1.4.4 додаткового договору № 3 від 23.12.2007р., пункті 4 додаткового договору № 5 від 26.06.2012р. ( т. 2 а.с. 81, т. 1 а.с. 16). 
Суд першої інстанції, посилаючись лише на пункт 1 іпотечного договору № 230/1 від 21.11.2007р., в якому вказується про договір відновлювальної кредитної лінії № 227, не звернув уваги на те, що за подальшим змістом цього іпотечного договору ідентифікуються всі умови договору відновлювальної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р., а також, що договору № 227 між Ощадбанком та ОСОБА_1 не існує, та остання, підписуючи кредитний договір та додаткові договори до нього, не заперечувала, що її зобов`язання за договором № 230 від 21.11.2007. відновлювальної кредитної лінії забезпечені також і іпотечним договором № 230/1 від 21.11.2007р. 

Вказані обставини підтверджуються також заявками ОСОБА_1 від 20.01.2010р., від 19.12.2011р. про реструктуризацію заборгованості за кредитом, про зміну умов кредитування від 13.06.2012р., за кредитним договором № 230 від 21.11.2007р., за яким нею отримано від Ощадбанку кредит в сумі 100 000 доларів США, та який забезпечений, як власноручно заповнює бланки заявниця, житловим будинком (іпотечний договір № 230 від 21.11.2007р.) та магазином/павільйоном (іпотечний договір № 230/1 від 21.11.2007р.) ( т. 2 а.с. 224-225, 227-228, 230-231). 
Також з матеріалів справи встановлено, що позичальником ОСОБА_1 подавався зустрічний позов, у якому, серед інших вимог, вона просила розірвати іпотечний договір № 230/1 від 21.11.2007р., тобто фактично визнавала його забезпечувальним відносно договору відновлювальної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р. ( т. 3 а.с. 57, 73-81). 

Про укладення між ОСОБА_1 та Ощадбанком лише договору № 230 від 21.11.2007р. та відсутність будь-яких інших договорів, зокрема, № 227 від 21.11.2007р. свідчать обставини, встановлені рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.02.2018р. у справі № 320/8274/17 ( т. 5 а.с. 235-237), яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дежавний ощадний банк», ОСОБА_2 про визнання договору відновлювальної кредитної лінії № 227 від 21.11.2007р. неукладеним.
Таким чином, дослідженими матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_1 та Ощадбанком укладався лише один договір відновлювальної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р., який забезпечувався двома договорами іпотеки № 230 від 21.11.2007р. та № 230/1 від 21.11.2007р. 

Відтак, суд першої інстанції, припустившись неповноти у дослідженні цих обставин, дійшов помилкового висновку, що іпотечний договір № 230/1 від 21.11.2007р. забезпечує договір № 227, якого фактично не існує, в той час як за вище наведеним мотивуванням вбачається, що він забезпечує саме зобов`язання за договором № 230 від 21.11.2007р. відновлювальної кредитної лінії, а посилання у п. 1 «Терміни та їх тлумачення» іпотечного договору № 230/1 на кредитний договір № 227 є лише технічною опискою. 

Зважаючи на ці обставини, колегія визнає апеляційну скаргу в цій частині обґрунтованою, тому відповідно до приписів п.п. 1,3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на іпотечне майно за іпотечним договором № 230/1 від 21.11.2007р. та задовольняє ці позовні вимоги банку.

Що стосується похідної від цієї вимоги банку про передачу в управління іпотечного майна – магазину, колегія зазначає наступне.

Дійсно, згідно з положеннями ст.. 34 ЗУ «Про іпотеку» таке право у банку мається, але колегія наголошує на такому. 

Згідно цієї норми, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

За змістом цієї норми передача предмета іпотеки після звернення стягнення на нього в судовому порядку не є обов`язковим заходом, а є правом суду застосувати його чи сторін самостійно вчинити такі дії. 

Колегія, зважаючи на те, що вказане приміщення, на яке звертається стягнення цією постановою апеляційного суду, є магазином, вважає, що банк не зможе використовувати його за призначенням. Натомість, відповідачі до його реалізації зможуть продовжувати здійснювати у цьому приміщенні господарську діяльність, отримуючи дохід. 

Відомостей про те, що така передача має нагальний характер, оскільки є загроза втрати предмет іпотеки, банком не надано, а тому є недоцільним застосування такого заходу, з огляду на що позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню з інших підстав, ніж у ній відмовлено судом першої інстанції.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу, колегія вирішує питання щодо судових витрат у справі. 
Так, судом вже було стягнуто судовий збір за вимогами майнового характеру, та звернення стягнення на другий предмет іпотеки не впливає на розмір судового збору, оскільки майнова вимога виражається у сумі заборгованості, а не у вартості предмета іпотеки.
Тому судовий збір з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку слід стягнути лише за подання апеляційної скарги.

Ощадбанком сплачено 5 846,40 грн. судового збору за апеляційну скаргу на рішення в частині відмови у двох вимогах: про звернення сгягнення на іпотечне майно – магазин, яка є майновою вимогою, та передачу його в управління банку, яка є немайновою. Оскільки майнова вимога на стадії апеляційного провадження задоволена, а немайнова – ні, то до стягнення визначається сума у розмірі 5 451,15 грн., тобто по 2 725,27 грн. з кожного відповідача, який відповідає за цією вимогою про звернення стягнення. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у особі представника Іванісова Володимира Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 230/1 від 21.11.2007р. та в частині відмови в передачі цього майна в управління банку скасувати.

Вказані позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.
Звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором № 230/1 від 21.11.2007р. – павільйон з навісом, який складається з: павільйону (А-1) загальною площею 32,4 кв. м, нежитловою площею 23,2 кв. м; навісу (Б-1), замощення (І), - за адресою:  АДРЕСА_2 , що належить  ОСОБА_2 , на користь Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» для погашення боргових зобов`язань  ОСОБА_1 за договором відновлюваної кредитної лінії № 230 від 21.11.2007р. в сумі 79 491 (сімдесяти дев`яти тисяч чотириста дев`яноста одного) долара США 33 центів, у тому числі: 72 670 (сімдесят дві тисяч шістсот сімдесят) доларів США 58 центів - заборгованість по кредиту, 4314 (чотири тисячі триста чотирнадцять) доларів США 17 центів - заборгованість по відсоткам за кредит, 896 (вісімсот дев`яносто шість) доларів США 84 центи - пеня за прострочення відсотків, 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) доларів США 13 центів - пеня за прострочення кредиту, 223 (двісті двадцять три) долари США 33 центи - 3% річних від простроченої суми кредиту, 158 (сто п`ятдесят вісім) доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, шляхом  проведення прилюдних торгів згідно зі ст. 41 Закону України «Про іпотеку» з визначенням початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В частині вимог про передачу вказаного майна в управління банку відмовити з інших підстав.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції судовий збір в розмірі 5 451 (п`яти тисяч чотирьохсот п`ятидесяти одної) гривні 15 копійок, по 2 725 (дві тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень 57 копійок з кожного.

В решті рішення не оскаржувалось та не переглядалось. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 травня 2021 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.