П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/14201/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Кравця О.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року, прийняте у складі суду судді Завальнюка І.В. в місті Одеса по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо застосування розміру 50% від суми суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду, який працює на відповідній посаді, та не враховування отриманої в період роботи на посаді судді допомоги на оздоровлення, на підставі довідки апеляційного суду Одеської області від 06.09.2017 № 284 в розмірі 1466 грн. при перерахунку пенсії на виконання рішення ООАС від 21.09.2020 № 420/5559/20; зобов`язати відповідача застосувати 90% від суми суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду, який працює на відповідній посаді, та врахувати отриману в період роботи на посаді судді допомогу на оздоровлення, на підставі довідки апеляційного суду Одеської області від 06.09.2017 № 284 в розмірі 1466 грн. при перерахунку та виплаті пенсії з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання рішення ООАС від 21.09.2020 № 420/5559/20, з урахуванням раніше виплачених сум і без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо застосування розміру 50% від суми суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду, який працює на відповідній посаді при перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19.02.2020, виходячи з 58% від суми суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду, який працює на відповідній посаді підставі довідки апеляційного суду Одеської області від 06.09.2017 № 284, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини у справі, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення  та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач з 13 грудня 2016 року по листопад 2020 року отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Апелянт вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, враховуючи позовні вимоги, та досліджуючи обставини, які не входять до предмету доказування по даній справі, переглянув та зменшив розмір його стажу роботи як судді, вказавши, що стаж позивача як судді складає 24 роки 1 місяць 14 днів, тоді як судовим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2017 року у справі № 520/2096/17, встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 25 років 01 місяць 29 днів. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема Верховним Судом у постановах від 28.11.2019 року (справа № 127/27830/16-а), від 12.12.2019 року (справа № 692/290/17), від 13.05.2020 року (справа № 242/1890/17), ключовим в яких є те, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді зараховується робота на посадах та виконання обов`язків помічника прокурора, а не просто перебування стажистом-помічника прокурора та стажистом прокуратури.
Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції, щодо зміни підходу обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90%, встановлений на час призначення йому грошового утримання, а тому він не може бути змінений чи не врахований при перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке проводиться в зв`язку лише із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Апелянт, посилаючись на положення ст. 22 Конституції України, вказує, що за обставин даної справи відбулося звуження права та інтересів позивача та погіршення його матеріального стану, оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача  у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ складав 134969,40 грн., а з лютого 2020 року буде складати 119117,10 грн. Крім того, апелянт також не погоджується із висновками суду першої інстанції, що враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин змінилося їх правове регулювання та сума допомоги на оздоровлення не є складовою, з якої обраховується розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідні позовні вимоги до задоволення не підлягають.
Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає вимоги апелянта незаконними, необґрунтованими та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України № 513/2002 від 06.06.2002 року ОСОБА_1 було призначено на посаду судді місцевого Первомайського міського суду Миколаївської області строком на п`ять років. Указом Президента України № 559/2006 від 21.06.2006 року останній був призначений у порядку переведення в межах п`ятирічного строку повноважень на посаду судді апеляційного суду Одеської області. Постановою Верховної Ради України № 260-УІ від 10.04.2008 року його було обрано безстроково на посаду судді апеляційного суду Одеської області. Вища рада юстиції відповідно до п. 16-1 розділу XV Перехідних положень Конституції України та ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 08.12.2016 прийняла рішення № 30048/0/15-16 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового, виданим Апеляційним судом Одеської області, загальний стаж ОСОБА_1 станом на 12.12.16 року становить 25 років 01 місяць 29 днів, з яких служба в армії 02 роки 00 місяців 12 днів, половина строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова 02 роки 09 місяців 15 днів, робота помічником-стажистом на посаді помічника прокурора Врадіївського району Миколаївської області 00 років, 04 місяці 20 днів, помічника стажиста на посаді помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області 00 років 07 місяців 25 днів, помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області 02 роки 03 місяці 17 днів, старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області 00 років 02 місяці 04 дні, прокурора Гайворонського району Кіровоградської області 02 роки 03 місяці 01 день, суддя місцевого Первомайського міського суду Миколаївської області (в тому числі Первомайського міськрайонного суд Миколаївської області) 04 роки 02 місяці 06 днів, суддя апеляційного суду Одеської області 10 років 03 місяці 19 днів.
З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 з 10 вересня 2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, та з 13 грудня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ, в редакції чинній на час виходу у відставку, на підставі п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII.
Рішенням Київського районного суду м. Одси від 03.04.2017 № 520/2096/17 Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси зобов`язано призначити та здійснити перерахунок і виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18- 20, ст. 132 із наступними змінами), починаючи з 13.12.2016.
Відповідно до довідки Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №06-21/299/2020 від 10.03.2020 року, станом на 01 січня 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 197  062,50 грн., у тому числі: посадовий оклад – 131 375,00 грн.; доплата за вислугу років         – 65687,50 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді – 0,00 грн.; доплата за науковий ступінь – 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці – 0,00 грн.; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 0,00 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 № 420/5559/20 рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №858508 від 12.03.2020 року про відмову у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду №06-21/299/2020 від 10.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визнано   протиправним та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та сплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду № 06-21/299/2020 від 10.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 197 062,50 грн., починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
На виконання зазначеного судового рішення, Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 при страховому стажі 27 років 2 місяців (в т.ч. суддівський стаж 14 років 5 місяців, що становить 50% посадового окладу), та розмір на 01.11.2020 становить 98531,25 грн. (197062,50 грн. х 50%).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування розміру 50% від суми суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду, який працює на відповідній посаді, та не врахування отриманої в період роботи на посаді судді допомоги на оздоровлення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, слід обчислювати розмір такого грошового утримання виходячи з норм, чинних станом на момент здійснення такого перерахунку. Суд першої інстанції дійшов висновку, що В той же час, робота помічником-стажистом на посаді помічника прокурора Врадіївського району Миколаївської області 00 років, 04 місяці 20 днів, помічника стажиста на посаді помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області 00 років 07 місяців 25 днів - не входить до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Отже, за висновками суду, стаж роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 24 роки 1 місяць 14 днів, у зв`язку із чим розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , повинен становити 58 відсотків   (50% за 20 років + 8 % за 4 роки 1 місяць 14 днів) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з положеннями ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII.
Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до ч.1 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Згідно з ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про судоустрій і статус суддів» було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII).
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 року № 2-р/2020.
18 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року визнав крім іншого, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.
Конституційним Судом України у вказаному рішенні зазначено, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Таким чином, з урахуванням того, що положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, якими було запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийшли у відставку до 30 вересня 2016 року та суддям, які виходять у відставку після 30 вересня 2016 року, на позивача не розповсюджуються та були визнанні неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №22/2020, колегія суддів дійшла висновку про те, що правовідносини стосовно перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як на час виникнення спору так і на теперішній час регулюються частиною четвертою статті 142 Закону №1402-VIII, відповідно до якої у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, але з урахуванням частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, яка чітко визначає, що щомісячне довічне грошове утримання має виплачуватися судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, із збільшенням  на два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.
При цьому суд виходить з того, що на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Згідно і ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до абз. 2 ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України, питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 р. № 545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 р. № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.»
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.
У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до абз. 4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач неправомірно не зарахував позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступні періоди:
служба в армії 02 роки 00 місяців 12 днів;
половина строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова 02 роки 09 місяців 15 днів;
помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області 02 роки 03 місяці 17 днів;
старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області 00 років 02 місяці 04 дні;
прокурора Гайворонського району Кіровоградської області 02 роки 03 місяці 01 день.
Разом з тим, станом на час роботи позивача в органах прокуратури діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, відповідно до статті 56, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про прокуратуру» від 26.11.1993р. №3662-XII, під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 461, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 501, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
Колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що судом першої інстанції не було враховано висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема Верховним Судом у постановах від 28.11.2019 року (справа № 127/27830/16-а), від 12.12.2019 року (справа № 692/290/17), від 13.05.2020 року (справа № 242/1890/17), ключовим в яких є те, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді зараховується робота на посадах та виконання обов`язків помічника прокурора.
Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом до суду апеляційної інстанції було надано апелянтом до апеляційної скарги було додано копію довідки прокуратури Кіровоградської області № 11/1-1745 вих. від 17.10.2006 року; копію розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 Апеляційного суду Одеської області; копію подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Апеляційного суду Одеської області № 26 від 13.12.2016 року, які до суду першої інстанції не надавались. 
Згідно вимог ч. 4 ст. 308 КАС України,  докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Вирішуючи питання щодо прийняття зазначених документів як доказів по справі під час апеляційного провадження, колегія суддів враховує наступне.
Так, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, приймаючи рішення по суті спору, виходив з того, що робота помічником-стажистом на посаді помічника прокурора Врадіївського району Миколаївської області 00 років, 04 місяці 20 днів, помічника стажиста на посаді помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області 00 років 07 місяців 25 днів - не входить до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, так як нормами чинного на час призначення позивача на посаду судді законодавства, яке є спеціальним у регулюванні порядку обчислення стажу судді, що дає право на його відставку, не передбачено зарахування періоду роботи на посаді стажиста слідчого прокуратури до стажу роботи, що дає право судді на відставку.
Разом з тим, вимоги ч. 4 ст. 9 КАС України, зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було вжито усіх заходів щодо повного з`ясування обставин справи в частині включення зазначених періодів до суддівського стажу позивача. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне взяти до уваги довідку прокуратури Кіровоградської області № 11/1-1745 вих. від 17.10.2006 року, надану позивачем до суду апеляційної інстанції.
Так, з наведеної довідки вбачається, що позивач працював помічником-стажистом на посаді помічника прокурора Врадіївського району Миколаївської області 00 років, 04 місяці 20 днів, помічника стажиста на посаді помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області 00 років 07 місяців 25 днів. Водночас, оскільки позивач працював на посадах помічника прокурора, яка згідно вимог Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ була прирівняна до посади прокурора, вказані періоди підлягають зарахуванню до суддівського стажу позивача.
Отже, стаж роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 25 років 1 місяць 29 днів, у зв`язку із чим розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , повинен становити 60 відсотків   (50% за 20 років + 10 % за 5 років 1 місяць 29 днів) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що зміна відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі ст.142 Закону №1402-VIII, жодним чином не порушує права позивача, оскільки за рахунок збільшення розміру суддівської винагороди станом на 18 лютого 2020 року, що враховується при перерахунку Позивачу щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, значно збільшується і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який підлягає перерахунку згідно ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII та виплаті Позивачу виходячи із 60 відсотків винагороди працюючого судді на відповідній посаді (25 років стажу судді, з яких 20 років – є 50%; і 5 років – по 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, що у загальному розмірі становить – 60%).
Висновки суду першої інстанції у цій частині ґрунтуються на невірному застосуванні норм матеріального права та неповному з`ясуванні обставин справи.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що щомісячне довічне грошове утримання позивача підлягає перерахунку на підставі останньої довідки на підставі довідки Одеського апеляційного суду №06-21/299/2020 від 10.03.2020 року, виданої з урахуванням  рішення Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.
Водночас колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин змінилося їх правове регулювання та сума допомоги на оздоровлення не є складовою, з якої обраховується розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідні позовні вимоги до задоволення не підлягають.
Що стосується доводів апелянта, що внаслідок неврахування відповідачем отриманої в період роботи на посаді судді допомоги на оздоровлення фактично не виконується рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2017 № 520/12639/17, яким зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням отриманої в період роботи на посаді судді допомоги на оздоровлення, розмір якої визначений в довідці апеляційного суду Одеської області № 284 від 06.08.2017, а саме 1466 грн. щомісячно, то зазначені спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання вказаного судового рішення. Якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання вищевказаного рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2017 № 520/12639/17, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає зміні шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини оскаржуваного рішення в редакції даної постанови, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України,  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно положень ч. 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Так, як встановлено судом, під час подання апеляційної скарги до суду апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 1261,20 грн. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги, загальний розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 630,60 грн

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини оскаржуваного рішення у наступній редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19.02.2020, виходячи з 60% від суми суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду, який працює на відповідній посаді на підставі довідки Одеського апеляційного суду №06-21/299/2020 від 10.03.2020 року, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року – залишити без змін.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені під час апеляційного перегляду справи, у розмірі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець 

        Суддя:                                                                                     Л. Є. Зуєва