ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/9293/20 пров. № А/857/6184/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                     Хобор Р.Б.,
суддів                                                                          Судової-Хомюк Н.М., Шевчук С.М.  
з участю секретаря судового засідання                         Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року, ухвалене суддею Клименко О.М. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/9293/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

                                                               В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 01 серпня 2020 року у зв`язку із звільненням з військової служби;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за період із 02 серпня 2020 року по день фактичного розрахунку - 20 вересня 2020 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не провів повного розрахунку із грошового забезпечення при звільненні позивача, а саме не виплатив компенсацію за неотримане речове майно.
Позивач вважає, що відповідач, в такому випадку, має нести відповідальністю передбачену статтею 117 КЗпП України у вигляді відшкодування середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні.
Оскільки відповідач порушив право позивача на отримання при звільненні всіх належних позивачу сум, то позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права є визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплати середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року в адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 на день виключення із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення 01 серпня 2020 року, а саме невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 02 серпня 2020 року по день фактичного розрахунку - 20 вересня 2020 року (включно).
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову.
Таку позицію відповідач обґрунтовує тим, що на день звільнення позивача був відсутній спір щодо належних позивачу сум грошової компенсації на невикористане речове майно. При цьому, суд мав врахувати, що відповідач є органом державної влади і фінансується за рахунок бюджетних коштів, а тому здійснює відповідні виплати в межах бюджетних асигнувань.   
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
14 липня 2020 року позивач подав рапорт (зареєстрований  під № 2/1-2219), у якому, серед іншого, просив надати довідку про вартість речового майна, належного при звільненні та копію наказу про виплату компенсації вартості неотриманого речового майна при звільненні.
Згідно з наказом начальника 7 Карпатського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 269-ос від 01 серпня 2020 року «По особовому складу» позивач виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 01 серпня 2020 року.
У день виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення відповідач провів із позивачем розрахунок по всіх видах грошового забезпечення, окрім грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
21 вересня 2020 року відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 46355,93 грн.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідач у день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення не провів, то, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні з 02 серпня 2020 року до дня фактичного розрахунку - 20 вересня 2021 року.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Відповідно до абзацу другого пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 178 цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
У пункті 4 Порядку № 178 зазначено те, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пунктів 292-293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення) наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.
Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.  
Отже, виходячи з аналізу наведених вище норм права, звільнений з військової служби військовослужбовець, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечений матеріальним і грошовим забезпеченням. Тобто, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.
Грошова компенсація вартості за неотримане речове майно має бути виплачена військовослужбовцю, який звільняється зі служби, на день його виключення зі списків особового складу частини. 
Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.
Апеляційний суд встановив те, що позивач виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 01 серпня 2020 року, а грошова компенсація вартості за неотримане речове майно у розмірі 46355,93 грн. виплачена позивачу 21 вересня 2020 року.
Отже, відповідач не провів повний розрахунок з позивачем при звільненні. Внаслідок цього, на думку позивача, відповідач має нести відповідальність за час затримки розрахунку при звільненні, яка передбачена статтею 117 Кодексу Законів про працю України.
Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. 
Частиною першою зазначеної статті визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до приписів статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Зважаючи на ці норми, апеляційний суд погоджується із твердженнями позивача про те, що відповідач має нести відповідальність передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Апеляційний суд встановив те, що на час звільнення (01.08.2020 року) відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористане речове майно. Ця компенсація виплачена позивачу 21 вересня 2020 року. Отже, час затримки розрахунку при звільненні складає період з 02.08.2020 року по 20.09.2020 року. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року в справі № 380/9293/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повний текст постанови складений 17.06.2021 року