П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        08 червня 2021 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 757/25817/20-ц
Номер провадження  22-ц/824/8635/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Головачова Я. В., Шахової О. В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,
 
вивчивши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Соколова О. М., у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в :
 
У червні 2020 року    ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб від якого, сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Позивач зазначає, що шлюбні відносини між сторонами, як між подружжям, припинилися понад  рік назад, спільне господарство сторони не ведуть у зв`язку з чим, просила її позовні вимоги, задовольнити.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року (а.с. 42) позов ОСОБА_2 , задоволено, шлюб укладений та зареєстрований, 06 червня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 426, розірвано.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 01 травня 2021 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було надано сторонам строк для примирення по завершенню якого, відповідачем було направлено до суду заяву у якій останній зазначив, що не визнає позов та вважає за можливе спільне життя подружжя і збереження шлюбу.  
 
Разом з тим, вказані обставини не були відображені у оскаржуваному рішенні. 
 
Скаржник зазначає, що він та позивач не зазначали про те, що вони втратили почуття поваги та любові, як зазначено в оскаржуваному рішенні. Крім того, у сторін по справі є спільна донька, яку вони продовжують спільно виховувати в атмосфері любові та поваги один до одного.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Відзиву подано не було.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси, у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність  підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер.
 
Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 06 червня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб (а.с. 07) у якому, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 (а.с. 08).
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року, клопотання ОСОБА_1 , задоволено, надано подружжю строк для примирення протягом п`яти місяців (а.с. 32-33).
 
02 квітня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу Печерського районного суду міста Києва заяву про розгляд справи за його відсутності у якій зазначив, що він не визнає позов та вважає за можливе спільне життя подружжя і збереження шлюбу (а.с. 36-37).
 
06 квітня 2021 у ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи у її відсутність у якій, остання зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 38).
Судом також встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбно-сімейні стосунки.
 
Так, відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
 
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
 
Згідно з ч. 2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
 
Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
 
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
 
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
 
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що їх з відповідачем сімейне життя не склалося, та зазначає, що шлюбні відносини між ними, як між подружжям, припинені понад 12 місяців. В свою чергу, відповідач, вищезазначені обставини не заперечував, проте просив у суду надати подружжю строк для примирення.
 
            Так, з метою сприяння примиренню подружжя, судом першої інстанції надано сторонам строк для примирення, який становив 5 місяців. Разом з тим, як вбачається із поданої позивачем заяви, після зазначеного строку, остання просила шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати.
 
            Враховуючи те, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням прав дружини/чоловіка на свободу та особисту недоторканість, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу між сторонами.
 
Посилання скаржника на те, що у нього з позивачем є спільна донька, яку вони продовжують спільно виховувати в атмосфері любові та поваги один до одного, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки як вбачається з позовної заяви, позивач вважає подальше подружнє життя з відповідачем неможливим. Крім того, після наданого судом тривалого строку для примирення (5 місяців), думка позивача щодо розірвання шлюбу не змінилася.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 08 червня 2021 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           Я. В. Головачов 

                                                                                                                  О. В. Шахова