ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6096/21                              Головуючий у 1 інстанції - Григорович П.О.
                                                                                     Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 квітня 2021 року                                                                                 м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                    Василенка Я.М,
суддів                                            Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря                    Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укргазвидобування» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 у справі за адміністративним позовом акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:  
- визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неповернення акціонерному товариству «Укргазвидобування» грошових коштів у сумі 912, 47 грн. надміру зарахованих до державного бюджету у виконавчому провадженні № 23602966;
- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підготувати подання щодо повернення Акціонерному товариству «Укргазвидобування» грошових коштів у сумі 912, 47 грн., надміру зарахованих до державного бюджету у виконавчому провадженні № 23602966.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позивач є стороною виконавчого провадження, а виконавчі документи видавав Господарський суд міста Києва, а тому враховуючи положення статті 287 КАС України, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»                  № 1404-VIII, дана справа не підсудна Окружному адміністративному суду міста Києва.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що предмет даної справи пов`язаний з виконанням постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а тому в силу вимог ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, даний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016           № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення сторонами виконавчого провадження, здійснюється за правилами того судочинства, якими суд керувався при прийнятті цього судового рішення.
Однак, у даному випадку необхідно врахувати наступне.
Як вбачається з позовної заяви, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.10.2010 з урахуванням постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2010 у справі № 4/383 позов задоволено, стягнуто з дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно України-Н» 366794,70 грн. боргу,            3667,95 грн. держмита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та стягнуто з дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно України-Н» 20 000, 00 грн. витрат на оплату послуг адвоката за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
06.01.2010 на виконання зазначеної постанови Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.
Постановою Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 14.01.2011 відкрито виконавче провадження № 23602966 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 06.01.2010 № 4/383 про стягнення боргу у розмірі 20 000,00 грн.
Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2011 змінено частково постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2010 у справі № 4/383 та зменшено розмір стягнення судових витрат з оплати послуг адвоката до 3 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 у справі №4/383 замінено сторону виконавчого провадження, а саме боржники - ДК «Укргазвидобування»                        НАК «Нафтогаз України» на його правонаступника - АТ «Укргазвидобування» в межах               ВП № 23602966.
11.08.2020 заборгованість за постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2011 була сплачена товариством в межах виконавчого провадження № 23602966, що підтверджується платіжним дорученням № 318303 на суму 3 000,00 грн.
14.08.2020 Шевченківським РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) винесено постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 2 000, 00 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 457, 92 грн.
На виконання даних постанов державного виконавця, з метою уникнення арешту рахунків, товариством було сплачено 2 457, 92 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.08.2020 № 320711.
Також, 20.08.2020 з рахунку AT «Укргазвидобування» було помилково примусово списано грошові кошти у сумі 19 457, 92 грн. згідно наказу № 4/383 від 06.01.2010, виданого Господарським судом м. Києва, на підставі платіжної вимоги № 23602966 ./UAH/1772/8, про що товариство було повідомлено листом АБ «Укргазбанк» від 21.08.2020                                     № 15932/24139/2020.
Загалом у даному виконавчому провадженні було сплачено та списано коштів на загальну суму 24 915, 84 грн.
21.08.2020 державним виконавцем Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ           (м. Києва) винесено постанову про зміну реєстраційних даних, якою зменшено суму стягнення до 3 000, 00 грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.09.2020 у справі № 4/383 визнано наказ Господарського суду міста Києва від 06.01.2010 у справі № 4/383 таким, що не підлягає виконанню.
11.01.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 23602966 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
13.01.2021 на рахунок AT «Укргазвидобування» надійшли кошти у сумі 24 003, 37 грн., як помилково або надміру стягнуті Шевченківським РВДВС м. Києва. У ВП № 23602966.
Однак, кошти у сумі 912,47 грн. залишились неповернутими.
28.01.2021 товариство звернулось до Шевченківського РВДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) із заявою № 2/1-502, в якій просило звернутися до відповідного органу Державної казначейської служби України з поданням про повернення надміру зарахованих до бюджету коштів з бюджету у ВП № 23602966 на рахунок AT «Укргазвидобування» у сумі 912, 47 грн.
Згідно відповіді Шевченківського РВДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) від 22.02.2021 № 15/1072-03, станом на день перерахування коштів у сумі 912, 47 грн., з яких 454, 55 грн. виконавчий збір та 457, 92 грн. витрати виконавчого провадження, у відділі були відсутні документи про зменшення розміру стягнення судових витрат з оплати послуг адвоката з 20 000 грн. до 3 000 грн., а також документи про визнання наказу Господарського суду м. Києва від 06.01.2010 у справі № 4/383, таким, що не підлягає виконанню.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підставою для звернення з даним позовом є бездіяльність органу державної виконавчої служби, пов`язана із виконанням постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» установлює спеціальний порядок судового оскарження бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
При цьому, колегія суддів зауважує, що під час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка у своїх постановах неодноразово зазначала про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця (постанови від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц, від 20.09.2018 у справі № 821/872/17, від 17.10.2018 у справі № 826/5195/17, від 15.01.2020 у справі № 1.380.2019.001073 та інші).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.
В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя                                                                      Василенко Я.М. 

Судді                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                    Кузьменко В.В.