Справа № 444/632/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б. 
Провадження № 33/811/505/21                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Сливки Василя Васильовича на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року,
з участю прокурора – Вітковської І.М., 
захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Сливки В.В. 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді шрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. в дохід держави.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп. в дохід держави.
       Згідно постанови судді, ОСОБА_1 , будучи директором КП «Жовкватеплоенерго», являючись, згідно підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
       В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Сливка В.В. покликається на те, що постанова місцевого суду є незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена при неповному з`ясуванні всіх обставин справи. Вваєає, що суд першої інстанції прийшов до неправильних висновків щодо питання встановлення дати виявлення та вчинення правопорушення, а це має безпосередній вплив на можливість закриття провадження в справі на підставі ст. 38 КУпАП. Вважає, що місцевий суд прийшов до передчасних висновків про безпідставність покликань захисника щодо закінчення на час розгляду справи строків накладення стягнення, оскільки датою вчинення правопорушення у даному випадку, на його думку, є 01 червня 2020 року – день, до якого необхідно було ОСОБА_1 подати декларацію, а днем виявлення – 30 червня 2020 року, так як саме в цей день ОСОБА_1 подав декларацію. Зазначає, що умислу на несвоєчасне подання декларації у ОСОБА_1 не було, оскільки така була подана, хоча із запізненням. 
       Просить скасувати дану постанову, провадження по справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи в суді першої інстанції строків, передбачених ст. 38 КУпАП. 
       Заслухавши пояснення захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Сливку В.В. про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про залишення рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
       Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обгрунтовано на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що про те, що в діях  ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. 
               Такий висновок суду є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується доказами у справі, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 162 від 02 березня 2021 року; письмовими поясненнями  ОСОБА_1  від 16 лютого 2021 року та 02 березня 2021 року  в яких зазначив, зокрема, що із засобів масової інформації він довідався, що у зв`язку із пандемією COVID-19 було продовжено строки та можливість подання щорічної декладарії до 01 липня 2020 року, а тому, свою щорічну декларацію за 2019 рік він подав 30 червня 2020 року. Після цього він довідався, що граничним днем для подання декларації було 01 червня 2020 року. Також вказав, що з 01 січня 2020 року по 31 травня 2020 року він на лікуванні не перебував; копією наказу КП "Жовкватеплоенерго" від 31.10.2017 № 192-К "Про продовження терміну перебування на посаді директора  ОСОБА_1 ".; копією наказу КП "Жовкватеплоенерго" від 27.10.2020 № 148-К "Про продовження контракту  ОСОБА_1 "; копією посадової інструкції директора підприємства, затвердженої 03 грудня 2018 року; скріншотом з офіційного сайту НАЗК; копією декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік,  ОСОБА_1 ; копією положення про Управління стратегічних розслідувань у Львівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, затвердженого наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 06.11.2019 № 17; копією порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агенства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції 06.09.2016 № 19, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.11.2016 за № 1479/29609 та іншими, наявними в матеріалах справи доказами, яким суддя районного суду дав належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
       Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
       Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення суд вважає необґрунтованими й до уваги не приймає з наступних підстав. 
       Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
       Відповідно ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
       У ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено поняття "правопорушення, пов`язаного з корупцією», а саме, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
       Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП форму вини не визначено та не передбачено наявність негативних наслідків вчиненого правопорушення, тобто вказане правопорушення може бути вчинено як умисно, так і з необережності, в тому числі через незнання законодавства. 
       Це адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого достатньо лише встановлення факту несвоєчасного подання декларації (порушення вимоги закону). Встановлення ж суспільно-небезпечних наслідків та з`ясування форми вини не вимагається.
       Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
       Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
       Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
       Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти.
       Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, щорічна декларація суб`єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
       Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19)» від 17.03.2020 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.
       Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік в період з 00:00 год. 01.01.2020 до 00:00 год. 01.06.2020.
       Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік, лише 30 червня 2020 року о 16:14 год., тобто несвоєчасно.
При цьому будь яких поважних причин, які унеможливлювали подачу ним декларації вчасно, тобто до 01 червня 2020 року ОСОБА_1 не навів.
               Посилання апелянта про відсутність умислу є неспроможними, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.176-2 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так і в необережній формі вини.
Відтак, апеляційний суд вважає, що місцевий суд прийшов до вірного переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
       Щодо доводів апелянта про те, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції, спливли строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, то такі апеляційний суд вважає безпідставними. 
       Так, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агенства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2019 року подав 30 червня 2020 року, хоча граничним днем подачі декларації було 01 червня 2020 року, при цьому, на а.с. 26 містяться пояснення ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року, адресовані т.в.о. начальнику УСР у Львівській області ДСР Нацполіції України щодо несвоєчасного подання щорічної декларації. 
       Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що моментом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, є 30 червня 2020 року – дата подання декларації, однак моментом виявлення правопорушення, на переконання апеляційного суду слід вважати 16 лютого 2021 року – день відібрання пояснень у ОСОБА_1 щодо несвоєчасного подання декларації, а не 02 березня 2021 року – дату складання протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, як зазначено в постанові суду першої інстанції.
       При цьому, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що в даному конкретному випадку це не впливає на законність прийнятого місцевим судом по суті рішення. 
       Згідно з ч.4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
З наведеного вище вбачається, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, накладене на ОСОБА_1 в межах строків, визначених законом, і покликання сторони захисту на те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції ( 23 квітня 2021 року) закінчився строк, передбачений ч.4 ст. 38 КУпАП, є безпідставним.
       Також апеляційний суд вважає, що обране суддею першої інстанції адміністративне стягнення за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
       Таким чином, постанова суду першої інстанції є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі апеляційний суд не вбачає.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 
                                                         п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Сливки В.В. – залишити без задоволення, а постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді шрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. в дохід держави – без зміни.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.