ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 696/486/20		
Провадження № 22-ц/821/343/21		
категорія: 304090100  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І.,
суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.
секретаря: Анкудінова О. І.
учасники справи:
позивач: акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
відповідач:  ОСОБА_1 ,
третя особа:  ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, у складі головуючого судді Шкреби В. В., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами. 
Свої позовні вимоги Банк обгрунтовував тим, що 22 лютого 2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/02-32/303-08 відповідно до п. 1 якої, Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на умовах, визначених кредитними договорами, укладеними в рамках цієї угоди і які є її невід`ємними частинами. Відповідно до умов цієї угоди та додаткових угод загальна сума наданих кредитних коштів не повинна перевищувати 140 000 грн або еквіваленту в доларах США. Строк користування кредитом встановлено до 21 лютого 2013 року.
Відповідно до п. 4.1 цієї угоди Банк зобов`язувався відкрити ОСОБА_2 позичкові рахунки та за письмовими вимогами надавати кредитні кошти. Згідно п. 5.1 цієї угоди ОСОБА_2 зобов`язувався використати кредитні кошти та забезпечити повернення кредиту відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках цієї угоди.
22 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/02-32/303/01-08 в рамках вищевказаної Генеральної угоди, за умовами якого останньому було надано 13 500 доларів США кредитних коштів, зі сплатою 13,75 відсотків річних.
30 листопада 2009 року до цього договору було укладено додаткову угоду № 014/02-32/303/01-08/2, відповідно до якої було змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами до 14 % річних.
22 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 в рамках вищевказаної Генеральної угоди було укладено кредитний договір № 014/02-32/303/02-08, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти в сумі 14 500 доларів США, зі сплатою 17,3 процентів річних.
30 листопада 2009 року до цього договору було укладено додаткову угоду № 014/02-32/303/02-08.2, відповідно до якої погоджено Графік погашення заборгованості у новій редакції.
З метою забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів та відсотків по них, 22 лютого 2008 року між Банком (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № 014/02-32/303-08і, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Богдановою Г. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 785, який діє зі змінами Договору про зміни до Договору іпотеки від 30.11.2009.
Відповідно до умов цього договору іпотекодержатель має право, у випадку невиконання третьою особою своїх зобов`язань за кредитними договорами, отримати задоволення своїх вимог в рахунок майна, заставленого цим договором.
Предметом іпотеки, згідно з п. 1.2 Договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами у сумі 177 000 грн.
Згідно п. 3.1.4 Договору іпотеки іпотекодержатель має право, у випадку не виконання іпотекодавцем зобов`язань за цим або боржником за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього Договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі його вимогу, що визначена в момент фактичного задоволення.
30 червня 2015 року Кам`янським районним судом Черкаської області ухвало рішення про стягнення на користь позивача з третьої особи заборгованості по вказаним кредитним договорам. Дане рішення набрало законної сили.
Своїх зобов`язань за кредитними договорами третя особа не виконує, станом на 06 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором № 014/02-32/303/01-08 від 22.02.2008 складає 7 547 доларів США 53 центи, а за кредитним договором № 014/02-32/303/02-08 від 22.08.2008 - 9 951 доларів США 89 центів.
Банк просив суд, у рахунок погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що звернувшись до суду із позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості у 2014 році, який розглянутий судом по суті, Банк перервав строк позовної давності у спорі щодо погашення останньою спірної кредитної заборгованості, а тому, при зверненні у травні 2020 року до суду із позовом у цій справі щодо суми кредитної заборгованості, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, Банк пропустив строк позовної давності, в наслідок чого задоволенні позову слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права, АТ «Райффайзен Банк Аваль» оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив надані позивачем докази.
Крім того, судом не акцентовано на пропуск АТ «Райффайзен Банк Аваль» строку позовної давності звернення до суду з вимогою до іпотекодавця за укладеним договором іпотеки, а лише зазначено, що Банк звертався до ОСОБА_2 з вимогою про дострокове виконання кредитних зобовязань ще у 2014 році.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що перебіг позовної давності, пред`явлених позовних вимог до майнового поручителя ОСОБА_1 за договором іпотеки, введеним в дію ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній ваолюті» - був зупинений.
Крім того, в оскаржуваному рішенні питання щодо обґрунтованості позову судом не досліджувалось, відповідно не розглянуті заявлені позовні вимоги по суті спору.

10 березня 2021 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку для подачі відзиву та відзив на апеляційну скаргу.
Зазначає, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримала 09 березня 2021 року, на підтвердження чого надала копію поштового конверту та повідомлення про надходження поштового відправлення.
Враховуючи, що наданий строк для подачі відзиву встановлений протягом п`яти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження є підстави для прийняття поданого відзиву.
У відзиві ОСОБА_1 зазначає, що вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та нею не визнаються повністю.
Зазначає, що рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року задоволено позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто із ОСОБА_2 73 814,52 грн заборгованості за кредитним договором № 014/02-32/303/01-08 та 88 513,15 грн за кредитним договором № 014/02-32/303/02-08. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.
На підставі вказаного рішення видано виконавчий документ, на підставі якого 27 липня 2018 року Кам`янським РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 56788754, в рамках якого на даний час триває примусове виконання.
Вказує, що сіпрна квартира є її єдиним житлом.
З позовом Банк звернувся 19 травня 2020 року, отже після спливу строку позовної давності, тому Кам`янським районним судом Черкаської області в повному обсязі досліджені докази, рішення обгрунтоване, враховано пояснення сторін та ухвалено його на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи.
Просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній справі, а ухвалою від 01 березня 2021 року розгляд апеляційної скарги призначено на 18 березня 2021 року на 12:00 год., в подальшому розгляд справи відкладено на 06 квітня 2021 року на 12:30 год.

Фактичні обставини справи 

22 лютого 2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/02-32/303-08 відповідно до п. 1 якої, Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених кредитними договорами, укладеними в рамках цієї угоди і які є її невід`ємними частинами (а.с. 12).
Згідно п. 1.2, 1.3 Генеральної Угоди загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати 140 000 грн або еквіваленту в доларах США. Строк користування кредитом встановлено до 21 лютого 2013 року (а.с. 12).
Пунктом 2.5 Генеральної угоди визначено, що у відповідності з діючим законодавством України, забезпеченням цієї угоди є застава майна належна позичальнику, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 57,9 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, кредитор може вимагати від позичальника надання одного або кількох видів забезпечення. 
Відповідно до п. 4.1 цієї угоди Банк зобов`язувався відкрити ОСОБА_2 позичкові рахунки та за письмовими вимогами надавати кредитні кошти. Згідно пункту 5.1 цієї угоди ОСОБА_2 зобов`язувався використати кредитні кошти та забезпечити повернення кредиту з відсотками.
22 лютого 2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/02-32/303/01-08 в рамках вищевказаної Генеральної угоди, за умовами якого останньому було надано 13 500 доларів США кредитних коштів, зі сплатою 13,75 відсотків річних (а.с. 13-14).
25 березня 2009 року до кредитного договіру № 014/02-32/303/01-08 було укладено договір про зміни № 014/02-32/303/01-08.1, відповідно до якого викладено графік погашення кредитної заборгованості у новій редакції (а.с. 19).
22 серпня 2008 року між позивачем та третьою особою в рамках вищевказаної Генеральної угоди було укладено кредитний договір № 014/02-32/303/02-08, відповідно до якого останньому було надано кредитних коштів в сумі 14 500 доларів США, зі сплатою 17,3 процентів річних (а.с. 16-17).
30 листопада 2009 року до цього договору було укладено додаткову угоду № 014/02-32/303/02-08.2, відповідно до якої було змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами до 14 % річних на строк до 21 лютого 2016 року та погоджено Графік погашення заборгованості у новій редакції (а.с. 20-22).
З метою забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів та відсотків по них, 22 лютого 2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 014/02-32/303-08і посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу, зареєстрований за № 785, який діє зі змінами договору про зміни до договору іпотеки від 30.11.2009 (а. с. 260-29).
За умовами договору № 014/02-32/303-08і, іпотекодержатель має право у випадку невиконання третьою особою своїх зобов`язань за кредитними договорами отримати задоволення своїх вимог в рахунок майна, заставленого цим договором.
Предметом іпотеки, згідно п. 1.2 договору, виступило нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_2 (а.с. 26).
Згідно п. 6.3. Договору іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, забезпеченим цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договру купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 6.4 Договроу іпотеки).
Відповідно до п. 7.1, п. 7.2 договору іпотеки, він набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення, а припиняє чинність, зокрема, у разі припинення боргового зобов`язання забезпеченого цією іпотекою.
Пунктом 2.5 Генеральної угоди був змінений Договором про зміни № 014/02-32/303-08.3 від 02 вересня 2013 року та викладений в такій редакції: у відповідності з діючим законодавством України, забезпеченням цієї угоди є застава майна належна майновому поручителю, а саме ОСОБА_1 на праві власності, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 57,9 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, кредитор може вимагати від позичальника надання одного або кількох видів забезпечення (а.с. 23).
Згідно рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року, яке набрало законної сили, позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором 014/02-32/303/01-08 від 26.02.2008 - 73 814,52 грн та за кредитним договором 014/02-32/30302-08 від 22.08.2008 - 88 513,15 грн, а всього 162 327,67 грн (а.с. 33-35).
Вказаним рішенням встановлено, що позичальнику було направлено вимогу про необхідність дострокового погашення заборгованість за кредитним договором, проте заборгованість погашено не було. Загальна сума заборгованості відповідача перед Банком за кредитним договором № 014/02-32/303/01-08 від 26.02.2008 станом на 12.12.2014 складає 4 698,36 доларів США, що в еквіваленті  по курсу НБУ - 73 814,52 грн, а за кредитним договором № 014/02-32/303/02-08 від 22.08.2008 станом на 12.12.2014 складає - 5 633,94 доларів СШАщо в еквіваленті по курсу НБУ - 88 513,15 грн. Крім того, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача, згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
05.02.2020 Банк направив вимогу ОСОБА_3 в якій вимагав здійснити погашення кредиту в повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору у 30-денний строк. Зазначив, що станом на 04 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором 014/02-32/303/02-08 складає 5011,09 дол. США заборгованість по кредиту, 4940,80 дол. США - заборгованість по відсткам (а.с. 36).
06.02.2020 Банк направив вимогу ОСОБА_3 в якій вимагав здійснити погашення кредиту в повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені, відповідно до умов кредитного договору, у 30-денний строк. Зазначив, що станом на 06 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором 014/02-32/303/01-08 складає 4136,30 дол. США заборгованість по кредиту, 3411,23 дол. США - заборгованість по відсткам (а.с. 44).
Згідно наданого Банком розрахунку, станом на 06.02.2020 року загальна заборгованість за кредитним договором № 014/02-32/303/01-08 від 22.02.2008 року складає 7 547 доларів США 53 центи, а за кредитним договором № 014/02-32/303/02-08 від 22 серпня 2008 року - 9 951 доларів США 89 центів (а.с. 7-11).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).
У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно за умовами договору й вимогами Цивільного кодексу України.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Пунктом 7.4. кредитних договорів визначено право кредитора вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадказ: невиконання позичальником умов розділу 6 цього договору, невиконання позичальником умов укладених договорів забезпечення, невиконання позичальником будь-яких інших своїх зобов`язань. У разі невиконання зазначених вимог протягом 10 банківських днів з моменту отримання позичальником письмового повідомлення, кредитор має право достроково звернути стягшнення на заставне майно. Таке стягнення здійснюється за умови попередження позичальника про прийняття такого рішення кредитором рекомендованим листом або телеграмою. У випадку, якщо місцезнаходженя позичальника невідоме, попередження здійснюється шляхом публікації його у друкованих офіційних ЗМІ (а.с. 16-17).
Як встановлено судом, ОСОБА_2 зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», скориставшись правом на дострокове стягнення заборгованості, у лютому 2015 року звернувся до в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами та ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 року було відкрито провадження у даній справі.
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року, яке набрало законної сили 13.07.2015, по справі № 696/2134/14-ц, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором 014/02-32/303/01-08 від 26.02.2008 - 73 814,52 грн та за кредитним договором 014/02-32/30302-08 від 22.08.2008 - 88 513,15 грн, а всього 162 327,67 грн (а.с. 33-35).
Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 було направлено вимогу про необхідність дострокового погашення заборгованість за кредитним договором, проте заборгованість погашено не було (а.с. 12-50).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Надісланням боржнику вимоги кредитор змінив строк кредитування.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис ч. 1. ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12, який є обов`язковий для врахування при вирішенні подібних правовідносин.
Із рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року у справі № 696/2134/14-ц вбачається, що кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом, вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Суд, розглядаючи справу № 696/2134/14-ц, дійшов висновку про правомірність вимог позивача, згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Отже, після ухвалення рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року у справі № 696/2134/14-ц про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором 014/02-32/303/01-08 від 26.02.2008 - 73 814,52 грн та за кредитним договором 014/02-32/30302-08 від 22.08.2008 - 88 513,15 грн, а всього 162 327,67 грн, кредитодавець, в разі невиконання рішення суду, має право лише на стягнення коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У даній справі АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 06.02.2020 за кредитним договором № 014/02-32/303/01-08 від 22.02.2008 року складає 7 547 доларів США 53 центи, а за кредитним договором № 014/02-32/303/02-08 від 22 серпня 2008 року - 9 951 доларів США 89 центів (а.с. 7-11).
У відзиві на апеляційну скарзу ОСОБА_1 зазначала, що на виконання рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року у справі № 696/2134/14-ц було відкрито виконавче провадження в рамках якого триває примусове виконання.
Проте, матеріали справи не містять жодних доказів виконання вказаного рішення суду, крім того в судовому засіданні під час розгляду даної справи сторонами було підтверджено, що дійсно було відкрито виконавче провадження, проте рішення не виконувалось, борг ОСОБА_2 не погашав.
З огляду на те, що рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року у справі № 696/2134/14-ц було стягнуто борг у повному обсязі, рішення не виконувалось, а здійснення будь-яких нарахувань за кредитними договорами після закінчення строку дії договору кредиту суперечить вимогам чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що на момент звернення Банку в суд з даним позовом розмір заборгованості за кредитним договором № 014/02-32/303/01-08 від 22.02.2008 та кредитним договором № 014/02-32/303/02-08 від 22.08.2008 в сумі складає 162 327,67 грн. 
Вимог про стягнення коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України Банк не пред`являв.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність боргу за спірними кредитами, не дослідив та не встановив дійсного розміру боргових зобов`язань, з урахуванням рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року у справі № 696/2134/14-ц, яке фактично не виконувалось, а також того, що згідно надісланої вимоги ОСОБА_1 та суми заборгованості, визначеної у позовній заяві, розмір боргу, зокрема відсотків, збільшився в порівнянні із сумою стягнутою вище вказаним рішенням суду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у відзиві на позов було зазначено про пропуск Банком строку на звернення із даним позовом та просила відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності (а.с. 75).
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.
За змістом ст. 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.
Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.
Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.
Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18).
Як зазначалося вище, позивачем було надіслано боржнику ОСОБА_2 вимогу про досудове врегулювання спору у грудні 2014 року, й надісланням зазначеної вимоги кредитор змінив строк кредитування.
При цьому з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, також вбачається, що останнє погашення за договором кредиту відбулося 24 липня 2014 року (а.с. 8, 11).
Разом з тим, пред`явивши до суду позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , АТ «Райффайзен Банк Аваль» перервав строк позовної давності, тому перебіг строку позовної давності для вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно обраховувати із моменту настання строку повернення кредиту із урахуванням переривання строку позовної давності при зверненні кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Згідно даних ЄДРСР, ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 було відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 
З даним позовом до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитними договорами № 014/02-32/303/01-08 від 22.02.2008 та № 014/02-32/303/02-08 від 22.08.2008 АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся 13 травня 2020 року (направивши позов поштою), тобто, поза межами трирічного строку позовної давності, який розпочався у 2014 році, був перерваний в 2015 році і спливав у 2018 році.
Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності у даній справі.
Доводи касаційної скарги про те, що перебіг позовної давності перервався у зв`язку із мараторієм на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не заслуговують на увагу виходячи з наступного.
Дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності.
Тобто, установлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно (відчуження без згоди власника). 
Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії інших нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то не може бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.
Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 545/619/18 (провадження № 61-22009св19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19) зроблено висновок про те, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.
З викладеного вбачається, що дія мараторію не зупиняє строків позовної давності на звернення в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відстрочує виконання рішення про відповідне стягнення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні позивачем спірних правовідносин та положень ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову в внаслідок пропуску строку позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем. Проте, місцевим судом не досліджено належним чином заборгованість за кредитними договорами, та не вмотивована наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Отже, враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного рішення, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Враховуючи, що рішення суду змінюється в частині мотивації, судові витрати необхідно залишити за сторонами.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Судові витрати залишити за сторонами.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий         Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук 

В. О. Єльцов