ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 червня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №587/2383/19 
Номер провадження 22-ц/816/923/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Ідея Банк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бабенко Яни Вікторівни на рішення Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2021 року, в складі судді Степаненка О.А., ухвалене у м. Суми, 

                                                            в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк», (далі –АТ «Ідея Банк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 910.79235 в сумі 180163,89 грн; вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , та передати його в управління АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.79235 звернути стягнення на предмет застави, власником якого на даний час зареєстрований ОСОБА_2 , а саме на автомобіль HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів; стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в сумі 2702,46 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25 липня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.79235, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 88966,80 грн на купівлю транспортного засобу - HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами за кредитним договором до 25 липня 2018 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вищезазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу. Кредитні кошти було надано відповідачу в користування зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 21,9% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору. Відповідач не виконував зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 17 жовтня 2019 року становить 180163 грн 89 коп. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між відповідачем та позивачем було укладено договір застави вказаного транспортного засобу. Договором застави, зокрема, передбачено, що відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Однак ОСОБА_1 , всупереч умовам договору та без письмової згоди позивача, відчужив предмет застави ОСОБА_2 , чим порушив права позивача. Не зважаючи на це, застава зберегла свою силу при переході права власності на предмет застави, тому, посилаючись на ці обставини,  просив позов задовольнити.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2021 року позовні вимоги АТ «Ідея Банк» задоволено повністю.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.79235 у сумі 180163 гривні 89 копійок.
Вилучено у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме: автомобіль HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , актуальний номерний знак № НОМЕР_4 та передано АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації. 
Звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме: автомобіль HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , актуальний номерний знак № НОМЕР_4 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів, в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея БАНК» за кредитним договором № 910.79235, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 2689 гривень 40 копійок повернення судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ«Ідея Банк» 13 гривень 06 копійок повернення судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави 755 гривень 34 копійки судового збору.
ОСОБА_2 з вказаним рішенням суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_3 , яка, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що AT «Ідея Банк» пропущений строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог; розрахунок заборгованості є необґрунтованим та недоведеним; при зверненні до суду позивачем не дотримано положення ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Вважає, що одночасне заявления вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в рахунок погашення кредитних зобов`язань та звернення стягнення на предмет застави є взаємовиключними вимогами. Судом першої інстанції не було досліджено належним чином питання набуття ОСОБА_2 у власність спірного автомобіля та не надано оцінку правомірності вилучення у нього майна.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ«Ідея Банк» з доводами апеляційної скарги не погоджується, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  представника ОСОБА_1 – адвоката Вовка О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2011 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.79235 (а.с.14-20, т.1).
Відповідно до п. 1 § 1 кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 88966,80 грн, який складається з двох частин: фінансування купівлі автомобіля в сумі 83930,00 грн та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 2517,90 грн. Кредит надано на придбання транспортного засобу марки HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
При цьому, умовами договору передбачено сплату фіксованої процентної ставки у розмірі 21,90 % в рік (§ 2 Кредитного договору).
ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі - видав відповідачу у відповідності до §1 Кредитного договору кредит на купівлю автомобіля у сумі 88966,80 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру № 910.79235 від 05.08.2011 року (а.с. 25,26,27, т.1).
Як визначено п. 1 § 8 Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі одного з таких випадків: 1) втрати чи знищення або пошкодження транспортного засобу / предмету застави; 2) передачу в наступну заставу транспортного засобу без згоди банку; 3) відчуження та іншого розпорядження транспортного засобу без згоди банку; 4) прострочення сплати чергового ануїтетного платежу чи його частини більш ніж на 30 календарних днів; 5) несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування транспортного засобу; 6) у разі розірвання банком договору; 7) неподання або несвоєчасне подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; 8) порушення позичальником будь-яких інших умов Договору та в інших випадках, передбачених законодавством (а.с. 14, т.1).
Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе за договором зобов`язання не виконав, тому станом на 17.10.2019 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 180163 гривні 89 коп, з яких: основний борг - 0 грн, прострочений борг – 64900,69 грн, прострочені проценти – 710,96 грн, пеня (з 17.03.2019 по 17.10.2019 р.) – 29157,12 грн, дебіторська заборгованість – 701,75 грн, інші штрафні санкції – 889,67 грн (а.с. 40-44 та 112-118, т. 1).
Крім того, судом встановлено, що в забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу. Предметом вказаного договору став автомобіль марки HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 28-29, т.1).
З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що на підставі договору застави майнових прав ПАТ «Ідея Банк» 06 грудня 2011 року зареєстроване обтяження на автомобіль марки HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 33-34, 35-39, т.1).
Також встановлено, що 29 квітня 2016 року спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 , актуальний номер НОМЕР_4 (а.с. 72, т.1 ).
Відповідно до відомостей Головного сервісного центру МВС від 10.12.2019 року № 31-2-341 з 29 квітня 2016 року автомобіль зареєстровано на ім`я власника ОСОБА_2 , переєстрація транспортного засобу на нового власника згідно договору купівлі-продажу (а.с.71-72, т.1 ).
Відповідно до п. 2 § 2 Договору застави (а.с.16, т.1), наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права користування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.
Судом встановлено, що ПАТ «Ідея Банк» не давало письмову згоду на відчуження рухомого майна, що перебуває в заставі (автомобіля) ні основному боржнику ОСОБА_1 , ні іншим особам.
Пунктом 1 § 2 Договору застави передбачено, що у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором Заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету).
Пунктом 1 § 3 Договору застави також передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, у разі настання будь якої з обставин, передбачених п. 1 § 5 договору (а.с. 28, т.1).
Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що  відповідач ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому право позивача ПАТ «Ідея Банк» порушене і підлягає судовому захисту, а тому є підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 180163 гривні 89 коп.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки суд зробив його правильно встановивши фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Cудом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 станом на 17.10.2019 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 180163 гривні 89 коп, з яких: основний борг - 0 грн, прострочений борг – 64900,69 грн., прострочені проценти – 710,96 грн, пеня – 29157,12 грн, дебіторська заборгованість – 701,75 грн, інші штрафні санкції – 889,67 грн. Розмір заборгованості був підтверджений належними і достатніми доказами, а саме: кредитним договором № 910.79235 від 25 липня 2011 року, випискою по особовому рахунку, довідкою-розрахунком кредитної заборгованості, детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с. 14-15, 40-44, 112-118). На спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представник – адвокат Бабенко Я.В. своїх контррозрахунків, доказів відсутності заборгованості не надали. Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим та недоведеним, є безпідставними.
Крім того, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що оскільки позичальником порушено обов`язок з повернення кредиту, підлягають задоволенню також  вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації автомобіля на публічних торгах. Зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобов`язань. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки/застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Суд вважав строк позовної давності не пропущеним.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, оскільки вони узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст. 546 ЦК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (ст. 3 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.
Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Статтею 29 цього Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.
З наявної в матеріалах копії договору застави транспортного засобу, укладеного 12 жовтня 2011 року між ПАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_1 (т.1, а.с. 28) вбачається, що заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення зобов`язань, передбачених як кредитним, так і цим договором.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмету застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.
Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:
1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;
2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
У даному випадку банк не надавав згоди на відчуження предмету застави, його відчуження не було результатом здійснення господарської діяльності, оскільки операція щодо його купівлі-продажу проводилась між фізичними особами.
Статтею 10 цього ж Закону визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
За таких обставин, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження № 61 3383св19).
Відповідно до п. 1.1. договору застави, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.79235 про відкриття кредитної лінії від 25.07.2011 заставодавець передав у заставу заставодержателю наступне майно: транспортний засіб марки HYUNDAI, моделі Accent RB 1.4. 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області 21.07.2011.
Згідно з пунктом 2 параграфу 2 договору застави від 12 жовтня 2011 року наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування транспортним засобом третім особам, переміщення транспортного засобу за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. В матеріалах справи відсутня згода позивача на відчуження транспортного засобу.
06 грудня 2011 року відповідні відомості були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з терміном дії до 06.12.2016 (т. 1, а.с. 33-34), а 20.07.2016 термін дії такої застави було продовжено строком до 20.07.2021 року (витяги про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) міститься в матеріалах справи (т. 1, а.с. 38 – 39)).
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, який набув право власності на заставний транспортний засіб, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.
Суд апеляційної інстанції вважає, що заборона на відчуження предмету застави - транспортного засобу була належним чином зареєстрована й автомобіль відчужувався у періоди, коли був під обтяженням, а тому, відсутні підстави вважати відповідача ОСОБА_2 добросовісним набувачем.
У пункті 1 параграфу 3 договору застави передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) – зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених пунктом 1 параграфу 5 договору, та/або у випадку порушення заставодавцем вимог пункту 5 параграфу 5 договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави.
За таких обставин, задоволення судом вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави та його вилучення у ОСОБА_2 є законними, оскільки зареєстроване обтяження банку на предмет застави зберегло свою силу для нього, як його нового власника, а відтак до останнього перейшли всі права та обов`язки за договором застави.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Бабенко Я.В. зазначає, що її довіритель придбав заставлений автомобіль 17.04.2018, підтвердженням чого є свідоцтво про реєстрацію такого автомобіля, проте такі доводи не спростовують факт наявності у вказаний період зареєстрованого обтяження у вигляді застави за таким автомобілем у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, такі позовні вимоги АТ «Ідея Банк» не передбачають собою подвійного стягнення.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Доводи апеляційної скарги про те, що при зверненні до суду позивачем не дотримано положення ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є безпідставними, оскільки на виконання вищевказаної норми закону у позовній заяві АТ «Ідея Банк» повідомило, що на момент звернення до суду (початок судового провадження) інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, окрім АТ «Ідея Банк», немає. На підтвердження цього до позовної заяви АТ «Ідея Банк» долучило витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т.1, а.с. 33-39).
Позивач не зобов`язаний був повідомляти ОСОБА_2 , як актуального власника предмету застави, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, оскільки такий, в силу ст. 2, ч. 3 ст. 9 та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вважається боржником, а не обтяжувачем.
Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними з огляду на таке.
Пунктом 10 параграфу 10 кредитного договору № 910.79235 про відкриття кредитної лінії від 25.07.2011, передбачено, що строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в 5 років, що в повній мірі відповідає положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якими позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 31.07.2014, що встановлено Сумським районним судом Сумської області в оскаржуваному рішенні та визнається апелянтом.
З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2015 AT «Ідея Банк» зверталося до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на транспортний засіб марки HYUNDAI Accent RB 1.4, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 (надалі по тексту - Предмет застави) в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, котра згодом була передана за підсудністю на розгляд до Сумського районного суду Сумської області, що підтверджується копією ухвали Сумського районного суду Сумської області від 17.12.2015 про відкриття провадження у справі № 461/11726/15-ц (т.1, а.с. 204).
Таким чином, пред`явивши позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, стягнення котрої є предметом позову в даній справі, AT «Ідея Банк» було перервано перебіг позовної давності, яка, як вже зазначалося вище, збільшена до 5 років (п. 10 параграф 10 Кредитного договору), та поширюється на позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет, який належить актуальному власнику авто, що узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладено у його постанові від 03.03.2021 по справі № 544/425/19.
Отже, переривання перебігу позовної давності щодо вимог позивача у  справі, яка переглядається, відбулося 31.07.2014, коли ОСОБА_1 було здійснено останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором, а також 30.06.2015, коли AT «Ідея Банк» було подано позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у вищезгаданій справі № 461/11726/15-ц, розгляд якої завершився ухваленням рішення від 28.11.2016. Таким чином, звертаючись до суду 06.11.2019 (дата передачі позовної заяви з додатками до неї у відділення AT «Укрпошта» для відправки її у суд) з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , та в рахунок погашення цієї ж заборгованості з вимогою про звернення стягнення на предмет застави, який на даний час належить ОСОБА_2 , AT «Ідея Банк» було дотримано строк позовної давності, в межах якого банк правомірно звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права, що закінчується не раніше 30.06.2020, коли спливає 5-ти річний строк від дати останнього переривання перебігу позовної давності, адже відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦПК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Вимога АТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави, який на теперішній час перебуває у власності ОСОБА_2 , заявлена в межах позовної давності, враховуючи, що позивачем не пропущено позовної давності щодо звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, про що вказувалося вище, по відношенню до якої вимога про звернення стягнення на предмет застави, є похідною, адже така є лише реалізованим позивачем заходом забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про протилежне висновків суду першої інстанції також не спростовують.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд   

                                         п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бабенко Яни Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий -                                                        О.Ю. Кононенко
                                                                                
Судді:                                                                     В.І. Криворотенко 
      
                                                                                О.І. Собина