Номер провадження: 22-ц/813/5070/21 
Номер справи місцевого суду: 523/12842/16-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючої – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участі секретаря – Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року (одноособово суддя Аліна С.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)
09.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до  ОСОБА_1  про поділ майна подружжя, і, остаточно уточнивши позов, просила:визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності в рівних частках  по Ѕ частині за кожним  на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,5 м2, житловою площею  27,4 м2, припинивши право спільної сумісної власності подружжя; виділити у власність ОСОБА_1   автомобіль марки Ніссан, 2008 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 Ѕ частину вартості автомобіля марки Ніссан, 2008 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 у розмірі 85 385 гривень.
Позов обґрунтовано наступним.
З01.09.2005 року  сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 05.12.2016 року. В шлюбі у них народились діти:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У період шлюбу подружжям,  на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2011 року, придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,5 м2, житловою площею  27,4 м2, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 , тому за позивачкою слід визнати право власності на Ѕ частину спірної квартири. 
Крім того, в період шлюбу 20.12.2013 року, сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки Ніссан, 2008 року випуску, № НОМЕР_1 , ринкова вартість якого складає 214 477 гривень, і, враховуючи, що автомобіль  має ознаки неподільної речі та знаходиться  у постійному користуванні  відповідача,  просила стягнути з відповідача Ѕ частину ринкової вартості автомобіля у розмірі  107 238,50 гривень.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила про задоволення позову.
В судовому засіданні 14.02.2017 року представник позивачки підтримав позовні вимоги і просив про їх задоволення, відповідач ОСОБА_1 позов не визнав і просив відмовити у задоволенні позову.  
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року позовні вимоги задоволено. Суд: визнав за ОСОБА_2  і ОСОБА_1 право власності в рівних частках   по Ѕ частині за кожним  на квартиру АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя: виділив у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Ніссан, 2008 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ; стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину вартості автомобіля марки Ніссан, 2008 року випуску, № НОМЕР_1 у розмірі 85 385 гривень. З відповідача на користь позивачки суд стягнув судовий збір у розмірі 5 361 гривень.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
Відповідач ОСОБА_1  не погодився із рішенням суду від 17.03.2017 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 17.03.2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 і стягнення судового збору в розмірі 5361 гривень скасувати, ухвалите в цій частині нове рішення про відмову у позові, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)        
Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає: 
28.02.2005 року, тобто до реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , відповідач придбав квартиру АДРЕСА_2 , яка була його особистою власністю. 01.09.2005 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 06.06.2011 року ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_3 , яка була його особистою власністю, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., реєстраційний № 5-1256, в якому зазначено, що квартира належала ОСОБА_1 на підставі договору від 28.02.2005 року, реєстраційний № 511. В цей же день, тим же державним нотаріусом четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 27,4 м2 загальною площею 44,5 м2, 
На придбання квартири АДРЕСА_1 вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали ОСОБА_1 особисто від продажу квартири АДРЕСА_3 , тому частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначені обставини свідчать, що їхні із позивачкою частки не можуть бути рівними при поділі спірної квартири.
Про зазначені обставини ОСОБА_1 надавав пояснення у суді першої інстанції і просив приєднати до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 та техпаспорт на цю квартиру, прийняти це до уваги при визначенні часток кожного із подружжя, однак суд необґрунтовано залишив його клопотання без задоволення.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
У запереченнях та доповненнях до заперечень на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 зазначає:
Суд правильно задовольнив позов про поділ майна подружжя. Твердження ОСОБА_1 , що він придбав 28.02.2005 року квартиру житловою площею 17,8 м2, загальною площею 29,1 м2 за адресою АДРЕСА_5 до реєстрації шлюбу із позивачкою можна пояснити наступним. З травня 2004 року позивачка проживала однією сім`єю з відповідачем, вони проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні предмети побуту, для чого орендували квартиру АДРЕСА_6 .
Цивільній шлюб – це відносини жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю та при цьому не є одруженими. Подібні правові положення набули чинності з 01.01.2004 року. Правовий статус майна, набутого особами в цивільному шлюбі, є таким самим, як і правовий статус майна подружжя – спільна сумісна власність. Відповідно до норм законодавства поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, відбувається згідно з положенням глави 8 СК України. Наразі поділ майна осіб, які перебувають у цивільному шлюбі, повністю прирівнюється до поділу майна подружжя, яке офіційно оформило свої стосунки.
При вирішенні спору слід звернути увагу на те, що позивачка має від шлюбу з відповідачем двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 та певний час перебувала у відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, а саме в період з 13.03.2006 року по 01.02.2009 року та у період з 21.07.2014 року про 31.08.2016 року.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
Позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2005 року  по 05.12.2016 року. В шлюбі у них народились діти:  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  і ОСОБА_4   ІНФОРМАЦІЯ_2  (а.с.8,9,20,105). 
За договором купівлі-продажу від 06.06.2011 року, посвідченого четвертою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий №5-1260, ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,5 м2, житловою площею  27,4 м2 за 35 000 гривень (а.с.21-28).
На підставі  свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ за №541219 від 20.12.2013 року, ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Ніссан, 2008 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , станом на 02.03.2017 року автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с.76-98).
Згідно зі звітом про оцінку ринкової вартості транспортного засобу - автомобіля марки Ніссан, 2008 року випуску, станом на 13.03.2017 року ринкова вартість автомобіля марки Ніссан, 2008 року випуску № НОМЕР_1 становить 170 771 гривень (а.с.79-97).
З матеріалів справи також вбачається, що 28.02.2005 року, за договором купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_3 (а.с.100-104).
Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини.
28.02.2005 року відповідач  ОСОБА_1 , який на той час не перебував у шлюбі із позивачкою  ОСОБА_2 , за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом, придбав за 53 000 гривень квартиру  АДРЕСА_3 (а.с.104), а 06.06.2011 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого четвертою Одеською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_3 за 20 000 гривень (а.с.124).
12.09.2017 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції розрахунок, відповідно до якого, посилаючись на те, що 06.06.2011 року він продав квартиру АДРЕСА_3 і того ж дня 06.06.2011 року придбав квартиру АДРЕСА_1 , просив визнати за ним право власності на 1/5 частину, а за відповідачкою на 4/5 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.147,147 зворот).
Між сторонами виникли правовідносини з поділу майна подружжя, які регулюються нормами ЦК України і СК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині поділу квартири між колишнім подружжям, виходив з рівності прав подружжя на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.110-112).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ст. 57 ч.1 п.п.1,3 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст. ст. 60 ч.ч.1,2, 69 ч.1., 70 ч.ч.1-3, 71 ч.1 СК України). 
З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2005 року відповідач  ОСОБА_1 , який на той час не перебував у шлюбі із позивачкою  ОСОБА_2 , за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом, придбав за 53 000 гривень квартиру  АДРЕСА_3 . З 01.09.2005 року по 05.12.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і в цей час придбали за договором купівлі-продажу від 06.06.2011 року, посвідченого четвертою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий №5-1260 (нотаріус Назарчук Н.М.), квартиру АДРЕСА_1 за 35 000 гривень. При цьому, 06.06.2011 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого четвертою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий №5-1256 (нотаріус Назарчук Н.М.), ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_3 за 20 000 гривень.
Квартира АДРЕСА_3 була особистою власністю відповідача ОСОБА_1 , оскільки придбана останнім у власність до реєстрації шлюбу із позивачкою ОСОБА_2 .
Вказані обставини свідчать про те, що в один день (06.06.2011 року) відповідач ОСОБА_1 уклав 2 договори купівлі-продажу, які посвідчені у четвертій Одеській державній нотаріальній конторі (нотаріус Назарчук Н.М.), за одним з яких, реєстровий №5-1256, відповідач спочатку продав належну йому на праві особистої власності квартиру  АДРЕСА_3 за 20 000 гривень, а за другим реєстровий №5-1260 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 35 000 гривень.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Доводи відповідача, що на придбання квартири АДРЕСА_1 вкладені крім спільних коштів, кошти, які належали йому особисто і частка у квартирі, відповідно до розміру його внеску, є його особистою приватною власністю, квартира підлягає поділу з врахуванням цих обставин, - заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються належними і допустимими доказами.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована.  Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №214/6174/15-ц).
З огляду на викладене, саме на позивачку покладається обов`язок доведення існування підстав, передбачених ч.ч.1,2 ст. 60 СК України, оскільки у даному випадку позивачка повинна спростовувати презумпцію особистої приватної власності відповідача на частину квартири АДРЕСА_1 . 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.ч.1,5,6 ЦПК України).
Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, позивака не довела, що квартира АДРЕСА_1 придбана лише за спільні кошти подружжя.
Відповідач надав наступний розрахунок часток подружжя у квартирі: квартира АДРЕСА_4 складалась із 29,1 м2 загальної площі та 17,8 м2 житлової площі; квартира № 58 складається з 44,5 м2 загальної площі і 27,4 м2 житлової площі; різниця площі становить 15,4 м2 (44,5-29,1); 15,4:2=7,7 м2; 7,7:44,5=0,173=173/1000; частка ОСОБА_2 становить 7,7 м2 або 7,7:44,5=0,173=173/1000, якщо округлити до більшого, це становитиме 0,2=2/10=1/5 частина квартири; частка квартири ОСОБА_1 становить 36,8 м2 (44,5-7,7) або 36,8:44,5=0,827=827/1000, якщо округлити це становитиме 0,8=8/10=4/5 частин квартири).
Розрахунки відповідача, у встановленому законом порядку, позивачкою не спростовані.
Зважаючи на те, що на придбання квартири  АДРЕСА_1 вкладені особисті кошти відповідача ОСОБА_1 , що не спростовано позивачкою, рішення суду в частині поділу квартири підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи відповідача у скарзі стосовно того, що на придбання квартири  АДРЕСА_1 він вклав особисті кошти, - прийняті до уваги і є підставою для зміни рішення суду в частині поділу квартири, як майна подружжя.
Доводи представника позивачки у відзиві на скаргу, що: з травня 2004 року позивачка проживала однією сім`єю з відповідачем, весь цей час вони проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні предмети побуту, для чого вони орендували квартиру; поділ майна осіб, які перебувають у цивільному шлюбі, повністю прирівнюється до поділу майна подружжя, яке офіційно оформило свої стосунки; позивачка має від шлюбу з відповідачем двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 та певний час перебувала у відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, - до уваги не приймаються.
Позовна заява не зазначає і в матеріалах справи відсутні належні докази того, що станом на 28.02.2005 року сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина і вели спільне господарство.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Позовна заява не містить вимог збільшення частки позивачки із посиланням на вказані обставини.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Позивачка має право на частку у спільному майні подружжя, тому право позивачки захищено судом шляхом часткового задоволення позову.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.ч.1,2,4 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поділ спільного сумісного майна подружжя, зокрема нерухомого майна, разом з тим, суд дійшов помилкового висновку, що частки подружжя у нерухомому майні є рівними, рішення суду в цій частині постановлено з порушення норм матеріального права – ст. 57 СК України і підлягає зміні шляхом доповнення мотивувальної частини і зміни резолютивної частини рішення.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача;  у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині зміні. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає зміні і рішення суду в частині стягнення судових витрат, а саме:станом на 2016 розмір судового збору для фізичної особи становив (1 відсоток ціни позову, але не менше 551,20 гривень та не більше 6 890 гривень); судовий збір за вимогами про стягнення Ѕ частки вартості автомобіля становить 850,38 гривень (85 385х1%); судовий збір за вимогами про поділ квартири становить 551,20 гривень (35 000х1%), тобто мінімальний розмір; всього судовий збір становить 1 401,58 гривень, який документально підтверджений (а.с.4 т.1) і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.ч.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів 
ПОСТАНОВИЛА:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя із визнанням за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а також в частині стягнення судового збору, змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду в цій частині у новій редакції:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині поділу майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину квартиру – задовольнити частково. 
Поділити спільне сумісне майно подружжя у вигляді квартири АДРЕСА_1 . 
Визнати з ОСОБА_2 (ІПН № НОМЕР_2 ) право власності на 1/5 частину квартири  АДРЕСА_1 . 
Визнати з ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_3 ) право власності на 4/5 частин квартири  АДРЕСА_1 . 
Припинити право спільної сумісної власності  ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на квартиру  АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН № НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1401, 58 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 
Повний текст постанови суду складено 30.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 

                                                        Є.С. Сєвєрова